in. M. TKIKS, Kir OCH \N\\I MM IINN.KA IIORKAI.IS 7I 



RuDBECK Iiciiitad t'ii;iir; sa.^oiii nya ryiuloitci- aiii;it\as norra 

 Skåne, Östergötland och I-inland, l\1\v den nästan helt och 

 hållet täcker bergåsarne>. 1 dcncra Plaiitariim åter finner 



man den af (iRONovnis författade beskrifningen pa släktet 

 Luiiuca. och däi"föi- är \1'M inom botaniska litteiatuieii an- 

 sedt och erkändt som dess födelseår. Sv. Hhdin nppgifver 

 visserligen, att Gronoviös nästan tvingade sin vän att gifva 

 en liten skön blomma sitt eget namn Linivca med tillnamn af 

 borealis», men liurn pass sannt detta är, framgår med lätthet 

 af det förut sagda. 



Släktnamnet Linnwa har alltså till sin allmänt erkände fader 

 JoH. Friedr. Gronovius. Denne, som föddes 1690, var medi- 

 cine doktor och senator i Leijden, då Linné ditkom. Lifligt 

 intresserad för naturalhistorien, blef han snart dennes nitiske 

 och uppoffrande gynnare. Det var han, som åtog sig att — 

 jämte ISAC Lawson — bekosta tryckningen af första upplagan 

 af Systema Natiira-, hvarigenom första grunden till Linnés 

 ryktbarhet egentligen lades. Utan hans oförtrutna hjälpsam- 

 het med korrekturläsning m. m. hade det ej heller varit möj- 

 ligt för Linné att inom den korta tiden af tre år publicera så 

 många, delvis mycket vidlyftiga arbeten. Han atled 1762. — 

 Hans efterlämnade herbarium befinner sig nu bland British 

 Museums samlingar i London, och däri ligger ock ett af Linné 

 i Lycksele lappmark — antagligen vid Tuggenforsen — taget 

 och till Gronovius skänkt exemplar. Visserligen är det ej 

 enligt nutida begrepp fullt mönstergillt, men det är dock typ- 

 exemplaret för Linnu-a och som sådant af stort värde. Därför 

 har ock f. d. presidenten i Linnean Society W. Carruthers 

 låtit fotografera detsamma. En reproduktion häraf lämnas nu 

 i denna tidskrift, i förhoppning att dess läsare med intresse 

 skola betrakta densamma (sid. 72). 



Härmed var famlandet efter Linneans släktnamn afslutadt, 

 och sedan dess har intet egentligt försök blifvit gjort att rubba 

 detsamma. Särskildt betecknande är Fr. J. Ruprechts tillväga- 

 gående i sin (ofullbordade) Flora Ingrica; i denna fasthåller 

 han strängt vid namn prioriteten, äfven hvad beträffar äldre 



