■JO FAUNA nCH FLORA 



förälska sig i den lilla täcka växten. Redan i Gästrikland såg 

 han, huruledes »omkring wägen lågo stora upbrotna stenar, 

 hwilka genom Landshöfdingens comando och och folkets arbete 

 giort wägen god, liksom murar, på hwilka Campaniila serpylli- 

 folia såsom Hedera slog uht sina sarmenta och gröna blad>; 

 på Norbyknylen i Medelpad fann han y-Campamila serpyllifolia 

 i den bästa vigeur jag har sedt»; i Umeå lappmark såg han 

 den med refvor af ända till 18 fots längd och äfven i Piteå 

 trakten förekom den »öfwerflödigt». Ehuru han redan då 

 utsett denna växt till att i framtiden bära sitt namn, kunde 

 han naturligtvis ej själf offentligt framträda som namngifvare, 

 h vårföre han ock i sitt allra först tryckta arbete: Florula Lap- 

 ponica i Acta Literaria 1732 använder Buxbaums namn Ser- 

 pyllifolia, samt Nummularia i det förr omtalade första utkastet 

 till Flora Lapponica. I journalen öfver Dalaresan (1734) om- 

 talas uteslutande Campanula serpyllifolia, under det att i hans 

 handskrifna Flora Dalekar lica föredrages Nummularia norvegica 

 repens folio dentato, floribus geminis} 



Vi hafva nu hunnit fram till den tid, då Linné vistades i 

 Holland och slog den vetenskapliga världen med häpnad genom 

 den stora mängd än i dag klassiska arbeten, som i rask följd 

 där utgåfvos. Af dessa vilja vi här fästa oss endast vid tvenne, 

 nämligen de 1737 utkomna Flora Lapponica och Genera plan- 

 tarum. I den förra får Linnean i själfva texten intet veten- 

 skapligt namn, utan betecknas endast såsom Planta nostra, 

 med tillagd upplysning att Gronovius, som äfven erhållit den- 

 samma från schweizerfjällen, hade uppgjort släktkaraktären; 

 i figurförklaringen åter benämnes den Linmca floribus geminis 

 Gronov. En utförlig beskrifning lämnas, liksom ock en från 



* På våren samma år, som Linnés resa i 'Dalarna lörsiggick, hade Petr. 

 Ugla i Upsala utgifvit en disputation De Prcefectura Ncesgardeiisis Dalekarlice I. 

 Däri uppräknas såsom i Dalarna förekommande en hel mängd sällsynta växter, 

 hvaribland icke få, som alls icke där, ja, ens någonstädes i Sverige kunna ut- 

 härda. Det hela gör intryck af en på fri hand gjord hopplockning af namn ur 

 andras arbeten, verkställd af en i botaniken alldeles okunnig person. Där om- 

 talas ock Nummularia, men om därmed afses någon i Dalarna funnen växt, så 

 är det säkerligen hvarken Lnincea eller Lysimachia nummularia, utan — af det 

 bifogade svenska namnet Penningrces att döma — snarast Thlaspi arvense. 



