TU. M. KRUS, Kl I <)( 11 A.WAl i >.M KIWK.A HnRKAKIS 63 



densamma benämningen Niimmiilar/a rara flore piirpureo, som 

 dock på planschen ändi-ades till Niuiunularia norvcgica flore piir- 

 pureo. Detta seiuiie namn atei"finnes hos cii del tV)rfattare, och 

 växten ans:igs en tid hoilat vai"a egendondig tV)r Norge >amt 

 äfven i detta land en synnerligen stoi- raritet. Andra ansago 

 sig dock böra mer eller ndndre ändra benännnngen: så t. ex. 

 kallas den 1695 af London-apotekaren eller droghandlaren 

 (>>arojnatariiis») Jacob Petiver, till hvilken hans late Friend 

 Mr. Richard Wheeler hat sent this rare Plant several times 

 from Norway», i \\?ins Miisei Petivericmi centiiria VII Vöv Niimmii- 

 laria Norvegica repens, folio dentato,floribus geminis. Aret där- 

 efter (1696) nteslöt London-läkaren Leonh. Plukenet i den del 

 af hans stora Phytographia, som kallas Almagestum botanicum^ 

 epitetet norvegica och bildade det nya namnet Nammiilaria 

 major rigidioribus et rarius crenatis foliis, flore purpiireo ge- 

 mello. Kort därefter synes han dock i Ålmagesti botanici man- 

 tissa (1700) hafva ändrat detta namn till Niimnndaria foliis et 

 facie Virginiana, flosculis parvis tubulosis, summo ramiilo binatim 

 Junctis. Äfven en för öfrigt såsom botanist alldeles obekant 

 norrman, sognepraesten i Nordrehang Jonas Ramus, framkom i 

 sin Norriges Beskrivelse 1715 med den nya benämningen 

 Nummularia sylvestris repens flore albo. och att han härmed 

 afsåg Linnean framgår däraf, att han bifogar det norska all- 

 mogenamnet Narisle. Samma namn återfinnes ock i den be- 

 römde biskopen Er. Pontoppidans 1752 ntgifna arbete: Det 

 förste forsog paa Norges Naturlige Historie, där han emeller- 

 tid låter påskina, att det är han, som namngifver »en norsk 

 Urt, hvis Navn jeg ellers ikke kand fmde», och på densamma 

 lämnar en kort, men rätt god beskrifning. Tillika npplyser 

 han, att en »Monsr. Lange, saasom temmelig vel kyndig og 

 curieux in Botanicis, forsikrer sig ingensteds at have seet 

 den uden i Norge». 



Det nästa nya släktnamn, som tillades Linnean, var Scr- 

 pyllifolia. Tysken J. Chr. Buxbaum, som fått anställning i 

 Petersburg, fann i fuktiga skogar kring denna stad ymnigt före 

 kommande en växt, i hvilken han igenkände J. Bauhini Cam- 



