in. M. IklKS, KM' (»Cll ANNA)- ()\l IIWI-A HokKAI.!'^ 5 r> 



Ulrik af Wiirtcmbci-i;, luilkcn gjorde linnom till sin lifmcdikus. 

 Som deiiiu' tillika vai" cii ifrii; hlonisterälskare, bereddes det 

 JoH. Bauhinus ett godt tillfälle att äfven fa utarbeta de bota- 

 niska skrifter, hvarigenom han förvärfvat sig ett vida berömdt 

 namn bland Ijnné's föregångare på växtkännedomens område. 

 Han atlcd 1610. 



Vi liafva något utförligare skildrat denne mans lefnadslopp 

 af den orsaken, att han är Linneans upptäckare. Under den 

 ofvan omtalade italienska resan anträffade han nämligen den- 

 samma »in Rhoetia», men det dröjde ej mindre än 35 år, 

 innan han offentliggjorde detta sitt fynd. Detta skedde näm- 

 ligen först 1596 i det af hans likaledes mycket berömde broder 

 Caspar Bauhinus utgifna arbetet Phytopinax seu Enumeratio 

 Plantariim. Mera än en liten steril kvist kunde han väl ej 

 sända honom, men denna åtföljdes af en beskrifning, som vis- 

 serligen var ofullständig, men icke felaktig förutom däri, att 

 de klocklika blommorna, som voro »mindre än lillfingernageln», 

 sägas vara blå, »om jag minnes rätt». Åt denna växt gaf han 

 namnet Campaniila serpyllifolia^ och detta blef sedan under 

 omkring 140 år det af botanisterna mest använda. 



Under detta namn finnes den ock beskrifven i Joh. Bauhini 

 förnämsta, om järnflit vittnande arbete: Historia plantarum. 

 hvilket utgafs först 1651, alltså mer än 40 år efter hans död. 



Däri finnas afbildningar af alla de af honom kända väx- 

 terna, alltså äfven af Campanula serpyllifolia, och denna äger 

 naturligtvis ett ej ringa intresse, då till grund för densamma 

 ligger antagligen något af den förste upptäckaren samladt, men 

 ganska illa medfaret exemplar. F. ö. meddelas här, att för- 

 fattarens måg, J. H. Cherlerus, anträffat denna växt på S:t 

 Gotthard. 



Att här redogöra för alla de äldre författare, hvilka, allt- 

 eftersom växten upptäcktes i andra länder, tala om Campa- 

 nula serpyllifolia, skulle leda till en tröttande vidlyftighet. 

 Det må därför vara nog att här blott nämna ytterligare något 

 litet om brodern Caspar (född 1560, professor i botanik och 

 • medicin i Basel, död 1624) och ett annat af hans arbeten: 



