5 8 FALNA OCH FLORA 



I förhoppning, att det kan intressera en eller annan af denna 

 tidskrifts läsare, skall här lämnas en kort framställning af huru 

 allas vår älskling, Linmca borealis, upptäcktes och af botani- 

 sterna benämnts. Det skall däraf visa sig, att äfven här kan 

 tillämpas ordspråket: kärt barn har mänga namji. 



Bland 1500-talets lärde intager »den tyske Plinius», schweiz- 

 aren Conrad Gesner, en mycket framstående plats genom den 

 storartade författareverksamhet, som han på vidt skilda om- 

 råden — språkforskning, medicin, botanik, zoologi m. m. — 

 utöfvade. Denna är så mycket mera beundransvärd, som han 

 ej uppnådde 50 års ålder och nästan ständigt hade att kämpa 

 med fattigdom och sjukdomar. För att finna bot för dessa 

 senare, begaf han sig 1561 till några hälsokällor i norra Italien, 

 hvarvid han såsom följeslagare medtog en ung landsman 

 JoHANN Bauhin cllcr Bauhinus, hvilken sedan blef en af de 

 allra förnämsta bland »patres botanicesy>. Född i Basel 1541, 

 studerade han sedan företrädesvis medicin och botanik vid 

 flera utländska universitet under ledning af framstående lärare 

 (såsom Leonh. Fuchs i Tubingen, Guill. Rondelet i Mont- 

 pellier, Jacques Dalechamp i Lyon och Ulysses Aldrovandus 

 i Bologna) samt företog vidlyftiga botaniska ströftåg i Schweiz, 

 Tyskland, Frankrike och Italien. Sedan han, såsom varande 

 protestant, nödgats flykta från Frankrike, där han tänkt uppe- 

 hålla sig, slog han sig ned i sin födelsestad, hvarest han ut- 

 nämndes till professor i rhetorik samt tillika ägnade sig åt 

 medicinsk praktik. Härigenom blef han bekant med hertig 



med den onekligen talangfullt hopkomna beskrifningen på händelserna i Linnés för- 

 äldrahem vid hans födelse, med allt det skrock och allehanda hokus-pokus, som 

 uppgifves där hafva bedrifvits för att skydda den lille nyfödde mot allt ondt och 

 försäkra honom om en lyckosam framtid. Sannt är visserligen, att måhända 

 i en eller annan bond- eller torpstuga den tiden sådant kunde passera, men att 

 uppgifva det hafva förekommit i ett prästhus, där varm religiositet och mindre 

 vanlig bildning rådde, är hardt när en kränkande beskyllning. Vid sagda vik- 

 tiga tillfälle var det f. ö. näppeligen några okunniga, vidskepliga bondgummor, 

 som tagit kommandot i huset; vida antagligare är, att barnaföderskans i närheten 

 bosatta moder, kyrkoherdefrun i Stenbrohult, tillkallats samt varit den ordnande 

 och styrande. 



