44 FAUNA OCH FLORA 



de ej ens flyga. Flygförmågan är ej längre af nöden och då 

 den ej tages i anspråk, minskas den mer och mer och kan till 

 och med slutligen helt försvinna. Härpå fmnas många exem- 

 pel. Men äfven i sådana fall, då flygförmågan ej undergått en 

 dylik degeneration, kunna fåglar, som äro hemma på oceaniska 

 öar, hålla sig så isolerade, emedan de ej behöfva flytta från 

 ett ställe till ett annat, att äfven på ganska närliggande öar 

 skilda former uppstå. Detta har sin grund däri, att i dylika 

 fall en uppstående variation ej så lätt bortelimineras genom 

 korsning, utan alltså lättare kan bli dominerande. Likaledes 

 kan tillpassning och urval på ett litet isoleradt område lättare 

 göra sig gällande och medföra förändring. 



Få områden lämna en så vacker och slående illustration 

 till ölifvets inverkan på fågelfaunans ombildning som Sand- 

 wichöarne. De ligga midt i Stilla Oceanen och äro därför 

 ganska fria från inflytelse från andra håll, men de olika öarne 

 äro ock sinsemellan ganska väl skilda. Detta har ledt till att 

 här utvecklats en typisk öfauna. Härvid måste man visserli- 

 gen bortse från en del vidt kringstrykande vadare och simfåg- 

 ler, som äfven besöka dessa öar. Men till och med bland sim- 

 fåglarne ha för Sandvvichöarne säregna arter utbildats. En af 

 dessa är en and (Anas wyvillianä), som står nära vår gräs- 

 and, och den andra en gås {Nesochen sandvicensis), som är en 

 frände till norra halfklotets taflackor. Denna sistnämnda lik- 

 nar genom sitt svarta hufvud något en vanlig prutgås, men 

 har starkare urringad simhud till följd däraf, att den lefver 

 uteslutande på land. Tyvärr är den nu så godt som utrotad 

 af människor och de af dem, dumt nog, införda mungos. Den 

 fanns eller finnes endast på sluttningarne af berget Mauna Loa 

 på Hawai. Ett liknande öde har redan öfvergått tvenne rallar 

 {Peniuila), som blott hade rudimentära vingar. Fordom ut- 

 gjorde dessa en läckerhet för de infödda höfdingarne, nu ha 

 de försvunnit och endast helt få exemplar af den ena arten 

 finnas i museerna. En stornäbbad sothöna {Falica alai) med 

 hvitt på vingarne och gul pannplåt är närmast besläktad med 

 sydamerikanska arter och visar sålunda hän på sitt ursprung 



