KN VIII" Dol IljnKlsl \M I SVKRICE 39 



och Rhodiis, samt vidare iitoni luiiopa i Mindre Asien, norra 

 Palestina, Tnnis och Algier. I haltvikit tillstånd finnes den 

 franif()r allt i England, Tyskland, Danmark, Sverige, Italien o. 

 s. \'. samt i ntomeui^opeiska länder i Tasmanien m. ti. ställen. 

 Dofhjorten är lättare att hälla i fångenskap än flertalet andra 

 hjoitdjur; dvn är tämligen stationär och heh()f\er jämförelsevis 

 små områden f()r att trifvas. Den har däiför sedan lång tid 

 tillbaka varit en favorit hos stormännen och hållits i deras 

 parker och djurgårdar. Det uppgifves, att dofhjortar införts till 

 England redan på romarnes tid. Huru länge dofhjortar hållits 

 i Sverige är ovisst, men så mycket vet man med säkerhet, att, 

 redan på Johan IIIis tid dofhjortar infördes från England till 

 Älfsborg. Under de följande århundradena höllos dofhjortar 

 såväl i de kungliga djurgårdarne (t. ex. vid Stockholm, Grips- 

 liolm, Ottenby) som vid en del större gods, förnämligast i 

 Skåne och Östergötland. 



Den omständigheten att dofhjorten så länge varit i hälft 

 domesticeradt tillstånd förklarar, att af den utbildats flera färg- 

 varieteter. Den typiska dofhjorten är, såsom välbekant, om 

 sommaren gul- eller rödbrun med svart ryggstrimma och stora 

 hvita fläckar på sidorna. Hvita eller hvitgula exemplar äro ej 

 sällsynta, men oftast svagare än de normalt färgade. Den svarta 

 eller svartbruna rasen är däremot lika stark som de normala. 



