En vild dofhjortstam i Sverige. 



r-:T:-;-;i'. •>■•'' jB^ij^ien lefver i konungens och stormännens djur- 



r" _ ■,. ^%- gårdar och understundom i skogarne. Så 

 i^^^-r^-r^Äilij^l skulle man ungefär kunna öfversätta Linnés 

 jÉtf||^|B|tt^gtari^ yttrande om dofhjorten i »Fauna Suecica» 1746. 

 }^j^^^^^ .-^._-.-^S3| Och samma omdöme kunde ha fällts om dof- 

 ^P^^^^;^;^^ hjortens förekomst i Sverige tills för ett fåtal 

 år sedan, men nu kunna vi redan ha tillfredsställelsen att tala 

 om en inhemsk stam. Den dofhjort, hvars ståtliga hufvud 

 här är afbildadt, sköts i oktober förra året på konsul Carl 

 Lyon's egendom Eskekärr i Tostareds socken af Marks härad 

 i Västergötland nära Hallandsgränsen. 



Den tillhörde en stam af vilda dofhjortar som torde kunna 

 uppskattas till omkring 30—35 djur. Om denna vilda dofhjorts- 

 stams historia har konsul Lyon benäget meddelat följande. 

 För ungefär 16 eller 17 år sedan infördes från England 7 dof- 

 hjortar och släpptes vid det friherrliga Silfverschiöldska fidei- 

 kommisset Dal i Fjärås socken i Halland vid västra ändan af 

 sjön Lyngen. Dessa dofhjortar, som tillhörde den mörka, så 

 godt som svarta färgvarieteten, höllo sig där under en följd at 

 år. Men när bokskogen höggs vid Dal, flyttade de och spridde 

 sig längs Lyngens södra strand inåt Marks härad. I närva- 

 rande stund torde man kunna säga, att dofhjortar förekomma 

 i Fjärås, Förlanda, Tostared och Fotskäl socknar. Den sist- 

 nämnda torde ännu vara deras östra gräns. De uppträda van- 

 ligen i smärre flockar frän 4 till 6—7 djur. Den terräng, som 

 de synas mest tycka om, är oländig bergmark täckt af en yt- 



