I o FALNA OCH FLORA 



Snöhvita glimmade de i solskenet och med svarta vingpennor. 

 Säkerligen är snögåsen (Chen hyperboreus), ty till den arten 

 hörde flocken, en af de vackraste i simfåglarnes pa prydliga 

 former så rika grupp. Dessa voro stadda på flyttning till sitt 

 hem i norra Sibirien och rastade blott här vid Fort Alexand- 

 rowsk. 



När allt hopp var ute att få någon gås, gick jag åter ned 

 till stranden, tittade med melankoliska blickar på de färska 

 gåsfjäten i den våta sanden och fortsatte sedan längs sjön. En 

 stor snäppa (Totamis) flög bort med ett skrik. Ute vid en 

 sandbank vadade några skärfläckor (Reciirvirostra) och nog 

 \'ar det intressant att se dessa hemma i Sverige så sällsynta 

 fåglar, men ändå mera tilldragande var anblicken af ett par 

 styltlöpare (Himantopus), som långt ute i sjön vadade omkring 

 på sina långa, ja parodiskt långa ben, som man knappt förstår, 

 att de orka med. Likväl äro de ganska vackra fåglar i sin 

 ofvan grönsvarta, under hvita dräkt med röda ben.- Längre 

 fram, vid själfva stranden stod en gammal bekant, som var på 

 väg norrut, en skogssnäppa (Totanus ochropiis), men den tyck- 

 tes äfven under resan vara misstänksam, fastän jag ej hade 

 något ondt i sinnet mot den. Mera skulle jag då velat komma 

 åt en liten simfågel, som sam omkrin"g ute i sjön och då och 

 då dök ned. Den höll sig dock på så långt afstånd, att jag 

 ej ens vågar en gissning med hänsyn till dess art. Det var 

 ej heller omotiverad blodtörst, som gjorde, att jag sköt på några 

 småsnäppor längre fram och erfor, att det var en spofsnäppa 

 (Tringa subarcuata), som jag utvalt till offer. En stackars 

 strandpipare, som var i skottlinien råkade också ut för olyckan. 

 Jag hade nu gått »sjön omkring» och mötte min ryske kamrat 

 som var ute med sin »la Francotte». Under tiden hade de 

 vackra gässen återkommit. De tycktes vara fästa vid den 

 platsen, då de så snart, efter halfannan timme återvände, men 

 det blir väl glest med lämpliga rastplatser i Centralasien, för- 

 modar jag. Min kamrat var tvärt lifvad att förnya jagten trots 

 sitt klena vapen. Jag förklarade för honom, att man ej kunde 

 smyga sig på dem, utan att det enda skulle vara att låta dem 



