KlNAk I.ONMll.kC: NACKA IXKlRSloNIk I I RANSKASIMKN 9 



lågo iliitXor a t salt, som pa sina ställen noid ett par deci- 

 meter. Vattiiel bny saliiiida ha varit tämligen näia en mättad 

 saltlösning och dock iniiehr)ll det organiskt lif! Mygglarver 

 voro ganska talrika och äfven sma krättdjui- anträtfades, en art 

 troligen tillh(')iaiide släktet (ydops och en liten (Mnth<>caniptiis. 

 Sålunda fanns iiäi" tilliiicklig IV)rklai"ing iOv fåglarnes närvaro. 

 Jag fortsatte sen vidare till en annan något större sjö med 

 sandiga, delvis sänka stränder och salt vatten äfven den, ehuru 

 det ej var så salt som i Rosasjön. Här var djurlifvet också 

 rikare. Af officerarne på fortet hade jag just hört, att för ett 

 par dagar sen några flamingos hade uppehållit sig där, och jag 

 önskade innerligt, att jag skulle träffa på ett par sådana. Men 

 det slog ej in tyvärr; jag såg likväl många andra intressanta 

 fåglar. Redan nm- jag närmade mig stranden, möttes jag af en 

 härfågel, som med ostadig flykt begaf sig upp mot bergsslutt- 

 ningen. På en sumpig sträcka längs stranden trippade en 

 mängd ärlor af olika slag, sädesärlor och gråärlor, men fram- 

 förallt en den mest skiftande uppsättning af gulärlor. Där 

 fanns nämligen gulärlor med grå hufvuden, med glänsande 

 svarta hufvuden och med hela hufvudet lika gult som bröstet 

 o. s. v. Denna »ärleutställning» fängslade en stund min upp- 

 märksamhet, men så fortsatte jag mina steg. En dubbelbeckasin 

 flög upp framför mina fötter. Något längre fram till vänster 

 syntes en liten skara småvadare, men till höger snedt öfver 

 sjön såg jag en flock mycket stora fåglar och stax bredvid en 

 annan, som tycktes bestå af änder. Båda sutto ett stycke upp på 

 den där sandiga stranden. Det är själfklart, att jag då vände 

 åt höger, gjorde en stor sväng inåt steppen för att bli osedd 

 och närmade mig sedan de stora fåglarne smygande och kry- 

 pande. Jag såg nu, att det var gäss, men de sågo mig också, 

 ty den släta sanden gaf intet skydd. Snart började de att med 

 sträckta halsar gå oroligt fram och tillbaka. Det var dock 

 änderna, som gåfvo signal till uppbrott och då de lyfte, dröjde 

 ej heller gässen. Det var ännu långt ifrån skotthåll till dem 

 och de närmade sig ej heller, när de flögo förbi utåt hafvet 

 till, men de gåfvo ändå godt tillfälle att låta beskåda sig. 



