SMARKK MKDDK.r.ANDKN lOQ 



VSV från Soteskär, som ligger strax norr om Smögen. Hvalen 

 var 25 a 26 fot läng. Späcket vägde 530 kg. 



Vid Norges västkust ;ii \ikli\alcn allmän, men den är en säll- 

 synt gäst \\d Sveriges ku-ter. Dä och dä strandar den \id vår 

 kust, och \i(l gräfningar i Ilalhind har man ))älräffat skelettdelar 

 af honom. A'. //. /I. 



I ill IVa^aii <nn Narfa^cliis r<>fl\stnaJ. 



Uti denna tidskrifts första häfte för år 1908 förekommer i ett 

 meddelande beträffande vårfågelns roHystnad, hurusom han befun- 

 nits hafva angripit och dödat en koltrast i Wäxjötrakten under 

 vintern K^oy. 



Af denna notis skulle man fä den u])i)fattning, som skulle var- 

 fågeln hafva för vana att angripa fåglar till och med sä stora som 

 koltrasten, någonting som jag tror icke lärer vara fallet. 



Enligt den erfarenhet, jag varit i tillfälle att göra i afseende å 

 vårfågelns angrepp å småfåglar vintertiden, sker det förnämligast pä 

 sädana, som ej äro vid så full vigör, att de kunna undfly honom. 

 Öfvervintrande flyttfåglar, som väl äro att anse såsom sjukliga, eller 

 som till följd af vinterns snörikedom ej kunna så lifnära sig, att 

 de besitta tillräcklig lifaktighet, falla därför lätt ofter för fågeln. 

 Bofinkar har jag åtskilliga gånger sett honom taga, och vid ett till- 

 fälle fann jag honom knipa en trädlärka. Han anträffade henne 

 på ett flygsandsfält här i Halland, medan marken var snöbetäckt. 

 Hon höjde sig i luften vid hans närmande, gjorde förföljd af honom, 

 några svängar upp och ned — detta för fåglar i allmänhet så tröt- 

 tande flyktsätt och som kommer lärkfalken att inom kort bemäk- 

 tiga sig t. o. m. den eljest så skarpt flygande tornsvalan — och 

 greps slutligen i flykten, hvarefter hon försvann med sin angripare 

 bland buskarne. Ehuru jag tydligt lade märke till, hvarest vårfågeln 

 slog ner med sitt byte, kunde jag omöjligen få honom att flyga upp 

 för att af mig skjutas. Mån som han väl var att ej behöfva mista 

 sitt så lätt förvärfvade rof hade han antagligen gömt sig med det- 

 samma i de täta snåren. 



Koltrasten, som vårfågeln tog i Växjötrakten, var antagligen en 

 sådan där kvarblifven individ, som var utsvulten och kraftlös, någon- 

 ting som med all säkerhet kan antagas, då å marken vid tillfället 

 fanns »knädjup snö med skare». 



Om vårfågeln riktar sina angrepp mot sådana där individer. 

 som föra ett tynande lif, och kanske skulle omkomma tillföljd af 

 umbärande, så blifver hans förehafvande i sådana fall kanske mera 

 att betrakta såsom en välgärning än såsom en förl)rytelse. 



C. A. Ho/lxrni- 



Öfvervintrande sädesärla. 



En sädesärla har hela vintern upjiehållit sig i Halmstadstrakten 

 och kunnat uthärda vintern med dess snö. Hon h.ar hela tiden 



