SMÄRRK MKDDKLANDEN I 5 l 



Il(">kii<;^laii inccl all saniioliklict luickaiKic i I pplaiid. 



\)vu .?S maj clctla ar iakttog uiKlertecknad pa Wiiddö i Stock- 

 liolins lan - i cii oläiulig sk()u;sinark med blandad löf- och barr- 

 skog' ett cxc'in])lar af denna nordiska fågel, som man hittills ej 

 enligt tillgängliga ui)i)giric'r funnit häckande sydligare iin i norra 

 delarne af Värmland och Dalarnc. Visserligen anträffades ej boet, 

 hvars eftersökande tiden ej medgaf, men alla omständigheter tydde 

 pa, att fågeln var bosatt pa platsen, sa i iVnsta hand den fram- 

 skriilna årstiden - hökiigglan lär häcka i sin egentliga hemtrakt i 

 norden redan under senare delen af april — men ockscå fågelns 

 uppträdande vid anträffandet. Han betedde sig nämligen påtagligt, 

 som om han ansåg mig som en inkräktare ])ä området, lät sig ej 

 skrämmas utan flyttade sig endast korta bitar i träden rundt om- 

 kring och fann sig tydligt irriterad af min närvaro. 



Vill i förbigående anmärka, att den i litteraturen lämnade be- 

 skrif ningen pä hökugglans sätt att, när hon sitter, ofta »föra sin 

 vigglika stjärt fram och äter», är mindre träffande. Af denna be- 

 skrifning hade åtminstone undertecknad, som förut ej sett denna 

 fågel i fria naturen, fått den föreställningen, att han svänger stjärten 

 åt båda sidorna, men rörelsen sker i stället upi)åt. I synnerhet 

 omedelbart sedan hon slagit till på en gren, vipj)ar högugglan den 

 långa stjärten rätt uppåt ryggen pä ett mycket karakteristiskt sätt. 

 Anmärkningsvärda äro äfven hennes lifliga hufvudrörelser, hvari- 

 genom hon skiljer sig frän flertalet öfriga ugglor. 



Ehuru ej intressant i samma hänseende som ofvannämnda fynd, 

 \\\\ jag äfven omnämna, att jag så sent som den 27 april såg en 

 fjälluggla pä Norra Ölands allvar. Äfven denna nordliga uggla 

 ui)j)ehäller sig som bekant om vintrarne mer och mindre talrikt i 

 landets sydligare och mellersta delar, men torde i regel eljest redan 

 under eftervintern återvända norrut. 



Kxperimentalfältet d. 20 juni 1908. 



/VZ/y Bolin. 



Den största af alla giftormar 



är en art af glasögonormarnes släkte Xaja I>iuixari<s, af engelsmän- 

 nen i Indien kallad > king cobra» eller äfven »hamadryad:>. 13en 

 har en mycket vidsträckt utbredning öfver Indien, Birma, Malacka, 

 malajiska arkipelagen till Filippinerna och södra Kina. Liksom de 

 äkta glasögonormarne äger den förmågan att utbreda och utplatta 

 halspartiet. Till färgen varierar den mycket från gulbrunt eller 

 olivbrunt till svart med eller utan mörka tvärband. Nyligen har i 

 engelska tidskrifter framställts autentiska uppgifter om den längd, 

 som »kingcobran» kunde uppnå. Exemplar af »13 fots» längd 

 synas ha anträffats rätt ofta. I Taiping-museet finnes ett exemplar 

 af »14 fot 9 tums» längd. 1896 sköt en löjtnant Branson vid Tra- 

 vancore en dylik orm af »15 fot 5 tums» längd. Samma längd 

 omtalas äfven af en mr Phipson i en tidskrift utgifven i Bombay 

 ungefär samtidigt. Det sistnämnda exemplaret var från Ghats i 

 Ooa. Än högre mått ha visserligen omtalats, men dessa u})pgif\er 

 äro mindre noggranna. 



