På jakt efter oryxantiloper. 



Af Yngve Sjöstedt. 



land de talrika antiloper, som i större eller 

 mindre hjordar ständigt höllo till på stepperna 

 mellan Kilimandjaro och Meru i norr kring 

 floderna Ngare na nyuki och Ngare nairobi 

 voro inga så skygga och svåråtkomliga som 

 oryxantiloperna; nästan ett år hade dessa 

 trakter undersökts, utan att det lyckats mig fälla ett enda 

 exemplar, ehuru de i timmar jagats öfver stepperna, där någon 

 gång enstaka djur visat sig, inga hjordar hade däremot an- 

 träffats och hoppet att någonsin fåJälla en oryx började blifva 

 allt svagare. Ehuru sådana enstaka individer, liksom äfven 

 fallet var med gnu- och koantiloper, stundom visat sig skilda 

 från de öfriga, hålla dessa antiloper mest tillsammans i ofta 

 rätt stora hjordar, de största af mig observerade på omkring 

 ett femtiotal djur. — Det var i slutet af mars, regntiden var 

 redan inne och de kring Kilimandjaro lägrade digra molnmas- 

 sorna utgöto dagligen sina strömmar öfver skog och stepp, 

 djurlifvet på berget var nu så undersökt, att sällan några ri- 

 kare fynd längre erhöllos, hvarför jag beslöt, särskildt med 

 tanke på oryxantiloperna, att åter förlägga lägret till stäpperna 

 kring Ngare na nyuki, områdets präktigaste jaktmark. 



Den 26 bestämdes för uppbrott. Efter en mulen tidig mor- 

 gon började det vid åttatiden att lätta, molnen ljusnade allt 

 mer, wadschaggafolket, som i regnet ofta varit svårt att få, 

 infunno sig i dag i mängd, lockade af utsikten att få fylla sina 

 magar med läcker antilopstek, och en kort stund efter det 



