YNGVE SJÖSTEDT, PA JAKT EFTER ANTI LÖPER I 25 



Men äfveii nu skulle fötiioppningarne gäckas, ej en varelse 

 sågs i skogen, och några spår i den här hårda marken kunde 

 ej upptäckas. Modfälld fortsätter jag hvart stegen än buro och 

 befann mig sa vid akaciedungens ena bryn, da till min ()fver- 

 raskning en oryx utifrån i lugn gång kommer rakt at det håll, 

 där jag stod vid ett litet buskage. 



Ehuru fem kuloi" sattes i kroppen — det hörs mycket 

 väl, da kulan slai- i äfven på ganska långt hall — rusade 

 djuret till min förvåning vidare bort och var innan nya patro- 

 ner lago i geväret försvunnet i den glesa skogen. Emellertid 

 hade de svarta varit närmare efter mig, än jag trott, och inom 

 kort visade sig det ena svarta ansiktet efter det andra bland 

 buskarne, Ameri, van att följa spår, hade följt dessa och trots 

 de små märken, klöfvarne gjorde i den här hårda marken, 

 hade han funnit att antilopen kastat åt sidan, och gifvit sig 

 nästan tillbaka dit, hvarifrån han kommit; vinkningar från 

 bärare visade också snart, att de upptäckt den och borta bland 

 en grupp lägre akacior urskiljde jag snart djuret, hvilket nu 

 närmade sig med samma varsamhet, som det varit osåradt. 

 En ny kula i bogen kom det att sjunka ihop, hvarpå under 

 den gladaste stämning prepareringen tog sin början. 



Sedan vi några timmar suttit vid preparingen visar sig 

 plötsligt den andre oryxantilopen ute på stäppen och en första 

 blick visar, att han redan observerat oss, där han stod orörlig 

 med hufvudet åt vår plats. Ehuru det syntes föga lönande att 

 på öppna stäppen söka närma sig det redan varskodda, skygga 

 djuret, reste jag mig från släktet, aftorkade blodet från händer 

 och armar, fattade den vid ett träd stående mausern och går 

 i skydd af en gles buske bort mot den alltjämt kvarstående 

 antilopen; denne, som noga sett mina rörelser, kastar emeller- 

 tid på omkring 500 fots afstånd plötsligt om och trafvar snedt 

 bortåt. Huru den kula, som sändes efter den, tog, var ej lätt 

 att se, men då den ej gräsade misstänkte jag den tagit och 

 kvarstod tills antilopen försvunnit bakom ett par tätare, lägre 

 akacior, utan att sedan framkomma på andra sidan. Förvånad 

 att ej vidare se till den på stäppen, dådet väl knappast kunde 



