NATURSKVDDSrRAGAX 1 29 



lagen icke något straff för dödande eller fångande a annans 

 mark af lägre djur, som ej kunna anses vara föremål för jakt 

 eller fiske i vanlig mening, såsom reptilier, insekter och dylikt 

 eller för plockande af vilda bär, örter och svampar ä annans 

 mark.» 



Hvad förstås då med naturminnesmärke, eller med andra 

 ord, hvilka särskilda slags föremål i naturen kan det vara af 

 vikt att bevara orubbade och för hvilkas fridlysning skall den 

 tillämnade lagstiftningen alltså anlitas? Med naturminnesmärke 

 bör förstås »hvarje område eller till fastighet hörande natur- 

 föremål, som är af särskildt intresse för kännedomen om lan- 

 dets natur eller på grund af märklig naturbeskaffenhet eljest 

 synes böra för framtiden skyddas». 



Denna definition lägger hufvudvikten på den naturveten- 

 skapliga synpunkten. Uttrycket »af märklig naturbeskaffenhet» 

 bör emellertid vara så tänjbart, att därunder äfven kan hän- 

 föras en hel del fall, »då det allmänna estetiska naturintresset 

 är det, som företrädesvis kräfver föremålets skyddande». 



Att enligt nämnda formulering äfven t. ex. djurlifvet på en 

 viss plats eller viss djur- eller växtart inom ett bestämdt om- 

 råde, ett vattenfall eller en sjö kan betraktas som naturmin- 

 nesmärke torde vara uppenbart. 



Rörande de särskilda åtgärder, som böra förbjudas, när 

 man vill fridlysa ett naturminnesmärke, har det icke varit lämp- 

 ligt att fastslå några allmänna regler. 



»I vissa fall, när det gäller att skydda t. ex. vegetationen, 

 kan det vara nog att stadga förbud mot afsiktlig afverkning 

 eller afsiktligt skadande, i andra fall kan man behöfva för- 

 bjuda t. ex. betning af kreatur, i andra åter kan det vara nö- 

 digt att sträcka sig ända till ett förbud att beträda visst om- 

 råde. Den första grundsats för en lagstiftning i ämnet synes 

 alltså böra blifva den, att dt lämplig myndighet anförtros att, Jiär 

 Jörutsättningarne i öfrigt för fridlysning föreligga, meddela 

 de fridlysningsbestämmelser, som i hvarje särskildt fall finnas 

 erforderliga. Den lämpligaste myndigheten i detta afseende 

 synes otvifvelaktigt vara Konungens befallningshafvande.» 



Fauna och Flora 1908. Haft. 3. I O 



