230 FAUNA OCH FLORA 



I början var honan skygg och gjorde hotande rörelser, 

 om man närmade handen till henne. Så småningom blef hon 

 tamare och lät taga sig med handen, utan att göra försök att 

 bita. Ibland tilläts hon springa omkring i rummet, ett nöje 

 som hon högt uppskattade. Då locket lyftats af, kunde hon 

 klättra upp i hörnen af lådan. Däremot kunde hon ej klättra 

 uppför lådans raka väggar, ej heller hoppa upp till kanten af 

 den 33 cm. höga lådan. Sedan hon skaffat sig tillräcklig mo- 

 tion genom att springa rundt kring rummets väggar, kunde 

 hon själf återvända till ungarna därigenom att hon klättrade 

 upp i vinkeln mellan lådan och kakelugnen, intill hvilken den 

 var ställd. Hon var däremot mycket obenägen att låta fånga 

 sig, medan hon sprang fritt omkring i rummet. Dock fann 

 jag en utväg att äfven i detta afseende besegra hennes skygg- 

 het. Medan hon var ute på sin vanliga promenad, flyttades 

 lådan ut pä golfvet. Då hon ville återvända till ungarna, sökte 

 hon först på den vanliga platsen vid kakelugnen, där hon, upp- 

 rest på bakbenen, gjorde ihållande och naturligtvis fåfänga 

 försök att klättra upp. Snart upptäckte hon dock lådan på 

 sin nya plats, sprang rundt omkring den och försökte förgäfves 

 på alla sidor klättra upp på den. Allt fortfarande sprang hon 

 undan, då jag närmade handen för att fånga henne. Men sedan 

 hon länge varit skild från ungarna, blef längtan efter dem 

 henne till sist så öfvermäktig, att hon underkastade sig obe- 

 haget att fångas med handen, medan hon stod upprest på bak- 

 benen mot lådan. Hon tycktes ha kommit till insikt om, att 

 detta var ett nödvändigt villkor, för att hon åter skulle få träffa 

 sina ungar. Härmed var isen bruten. Sedermera blef hon 

 dagligen allt tamare. På sjunde dagen efter infångandet kom 

 hon frivilligt, fast ännu med tvekan, fram till min stol och 

 steg upp på min framsträckta hand för att låta lyfta upp sig 

 på bordet eller i sängen, där hon tycktes finna ett särskildt 

 nöje i att springa omkring. Mot slutet af månaden hade vi 

 blifvit så förtroliga, att hon utan ringaste tvekan hoppade upp 

 på min hand, så snart jag sträckte ner den i hennes låda. På 

 handen kunde hon sitta länge stilla och låta sig smekas, eller 



