ADI.r.RZ, NÅGRA lAKTTAGELSF.R UNDER ETT LEMMELAR 2^) 



satt hon upprest på bakbenen och tvättade sig på gnagares 

 vanliga sått, eller ock klättrade hon till omväxling omkring på 

 mina armar. I samhand häiincd kan nämnas, att en annan af de 

 lemlar, som jag fångat i fullvuxet skick, blef nästan ännu 

 tamare. Jag kunde bära den med mig i fickan hvart som 

 helst, utan att den gjorde några försök att undkomma och då 

 den sedermera togs fram, satt den lugnt och stillsamt på min 

 hand. Sedan jag lagt mig om kvällarna, plägade den oupp- 

 ligt komma fram till min säng, där den, upprest på bakbenen, 

 väntade på, att jag skulle sträcka ner handen, på hvilken den 

 genast hoppade upp för att bli upplyftad och få nöjet att 

 springa omkring på täcket. Sedan jag åter släppt ner den pa 

 golfvet, dröjde det aldrig längre än ett par minuter, förr än den 

 åter kom fram och gaf tillkänna sin önskan att bli upplyftad. 

 De resultat, hvilka jag på kort tid uppnådde med mina lemlar, 

 öfvertygade mig om, att de ingalunda äro de ilskna och otämj- 

 bara bestar, såsom hvilka man utmålat dem, utan att de tvärtom 

 vid god behandling röja ett älskvärdt och mildt lynne samt 

 stor sällskaplighet. Det är att märka, att jag aldrig lockade 

 dem med någon föda, utan att de drogos till mig uteslutande 

 af sin sällskapsdrift. Föröfrigt finnas nog också bland lem- 

 larna ganska växlande temperament, såsom sedermera skall 

 framhållas. Alldeles utan obehag blef mig ej mitt intima um- 

 gänge med dessa tama lemlar, ty en natt hade en af dem 

 hoppat upp på mina öfver en stolskarm hängande kläder och 

 tagit sig orådet före att gnaga åtskilliga större och mindre hål 

 i dem, hvadan de följande morgon presenterade sig i ett mycket 

 sorgligt skick. 



En dag fann jag i en tufva i skogen ett lemmelbo, som 

 innehöll tre rätt försigkomna ungar, hvilka hemfördes och 

 släpptes i samma låda, som beboddes af den ofvannämnda 

 honan. Detta inträffade medan hennes egna ungar ännu ej fått 

 sina ögon öppnade. Främlingarna mottogos i början illa af 

 honan, hvilken högg mot dem med tänderna och ej tillät dem 

 att gå in i boet. Men denna misstämning räckte ej länge. 

 Innan dagens slut hade nykomlingarna förstått att ställa sig 



