\\11.111:L.M LILLJEBORG i6r 



och Västergötland samt Värmlands och Jämtlands sjöar. En 

 och annan resa t^jorde han också till sin f()delscbygd Skåne, 

 där tiden äfven till stoi" del användes för zoologisk forskning 

 (3ch hvai"ifr:iii lian helt säkert tVu-etog en och annan utflykt till 

 det zoologiska museet i Köpenhamn. För öfrigt gjorde han 

 flitigt exkursioner i Upsalatrakten och närliggande områden. 

 De flesta af hans resor inom Sverige, likasom exkursionerna i 

 Upland gällde studiet af entomostracéerna, ehuru därunder 

 äfven andra samlingar gjordes, på senare tid särskildt af dag- 

 fjärilar. Den skandinaviska hafsfaunan studerade han hufvud- 

 sakligen i Norge och vid Sundet, men naturligtvis äfven under 

 besöket i Bohuslän. 



Af det föregående torde framgå grunddragen af Lilljeborgs 

 vetenskapliga läggning äfvensom det väsentligaste af hvad han 

 utfört som författare, föreläsare och institutionsprefekt, men 

 detta är icke nog för en riktig uppfattning af honom såsom 

 lärare. 



Ett af hans mest utmärkande drag var den verkliga entu- 

 siasm, hvarmed han omfattade sitt ämne och hvilken icke blott 

 framträdde i hans föreläsningar utan så att säga afspeglade 

 sig i hela hans lif. Han talade också helst om zoologi äfven 

 med personer af de mest skilda intressen och hans åhörare, 

 om de också för öfrigt föga intresserade sig för zoologiska 

 spörsmål, kunde icke undgå att beundra det intresse och den 

 hängifvenhet, som i dessa samtal fick sitt uttryck. Ett annat 

 framträdande drag hos honom var hans vänsälla väsen och 

 den därmed sammanhängande välvilliga uppskattningen af äfven 

 små vetenskapliga iakttagelser, och det är nog så. att för unga 

 vetenskapsidkare vänlighet och tillmötesgående från lärarens 

 syn ofta ha minst lika mycket att betyda, som en äfven ut- 

 märkt undervisning. Han var också för sina lärjungar en före- 

 syn i flit och samvetsgrannhet, och hans ovanliga minne och 

 vidsträckta beläsenhet i förening med hans öfvade observations- 

 förmåga och stora intresse för artstudier gjorde honom helt 

 säkert till den förnämste kännaren af skandinaviska djurformer 

 på sin tid. Ännu ett annat utmärkande drag var hans stora 



