LÖNNBERG, OM NAGRA FYND I I.ITORINA-LRRA l6q 



likväl större än mellan samma relation hos den fullvuxna kas- 

 piska själhunden, hos hvilken senare den uttryckes med procent- 

 talet 38'/,.' 



Af det sålunda anförda framgår, att den subfossila vika- 

 ren från Norrköping varit, särskildt om man tar hänsyn till 

 dess relativa ungdom, som ådagalägges af de lösa epifyserna, 

 ett ganska stort djur för sitt slag, samt vidare att den haft 

 längre bakre extremiteter och framförallt längre skenben än 

 nutida vanliga vikare. I sistnämnda hänseende företer den 

 till och med större öfverensstämmelse med den kaspiska själ- 

 hunden än med vikare. Den grönländska själhunden står på 

 ett ännu längre framskridet stadium än den kaspiska i detta 

 afseende, då hos grönlandssjälen i utvuxet tillstånd lårbenet ej 

 utgör stort mer än omkring 31 ^/o af skenbenets längd. Grön- 

 landssjälen är också den starkaste simmaren och har de mest 

 pelagiska vanorna af de nu här omnämnda arterna och här- 

 med sammanhänger otvetydigt den starka utvecklingen af de 

 bakre extremiteterna. Den kaspiska själhunden är mera pela- 

 gisk än den vanliga vikaren, hvilket väl sammanhänger med 

 det Kaspiska hafvets brist på skärgård; också ser man själ- 

 hundar hvar som helst midt uti detta haf. Med kännedom af 

 dessa fakta kan också dragas den slutsatsen, att den subfossila 

 vikaren från Norrköping representerar en ras, som varit star- 

 kare simmare samt lefvat mera pelagiskt än de nutida vikarena. 



Emellertid är det ej blott med afseende på extremitetbenens 

 dimensioner, som den subfossila vikaren från Norrköping afvi- 

 ker från en normal nutida vikare. 



Genast vid första ögonkastet faller det i ögonen, att buller 

 ossece af Norrköpingsvikaren äro oerhördt stora och massiva 

 och en direkt jämförelse med nutida vikare ådagalägger detta 

 på det tydligaste sätt. Största längden af hvardera bullan är, 

 mätt i kraniets längdriktning, fulla 41 mm., under det att 

 samma mått i regel hos normala vikare håller sig omkring 



^ Såväl tlbia som isynnerhet femar äro dock hos den kaspiska själhunden 

 betydligt smäckrare byggda, hvilket för öfrigt äfven gäller om de främre extremi- 

 teternas ben. 



Fauna och Flora 190S. Haft. 4. 1 3 



