1 86 FAUNA OCH FLORA 



norr om Åland hade en salthalt af 1 " o, d. v. s. densamma 

 som i västra Östersjön och södra Öresund i nutiden, torde 

 man vara nödsakad att antaga, att i trakten af det nuvarande 

 Norrköping eller rättare sagdt i den hafsvik, som täckte detta 

 område, utmynnat ett starkt sötvattensflöde (från Vättern), 

 som i hög grad sänkt salthalten i denna bukt, minskat antalet 

 af marina organismer och möjliggjort sötvattensfiskarnas 

 trefnad. 



Botaniska fynd. 



Ett eklöf funnet »cirka +3,7;'. m. öfver Stockholms sluss- 

 tröskel» ådagalägger, att eken redan invandrat och nått till 

 Östergötland vid denna tid. 



Af Zostera finnas på olika nivåer bladstycken inlagrade, 

 ofta i riklig mängd. De bredaste finnas omkring 4,-2;5 m. öfver 

 Stockholms slusströskel. Bland dessa mäta en del ända till inemot 

 5 mm., men de flesta äro smalare, 4 mm och därunder. Emel- 

 lertid äro de naturligtvis så breda, att de ovillkorligen växt i 

 betydligt saltare vatten än det, som nu sköljer Östergötlands 

 kust. 



Uttalanden om hurpunspetsen tVan Norrköping. 



Af d:r Oscar Almgren. 



Harpunspetsarna från Nordens stenålder tillhöra flera olika 

 typer. Om vi här endast fästa oss vid dem, som hafva ett 

 antal större hullingar längs ena sidan, så finnas äfven bland 

 dessa två ganska skarpt åtskilda grupper. Den ena formen 

 är slank med smal skaftända och många (minst 4) hullingar; 

 den andra är gröfre med bred och platt, genomborrad skaft- 

 ända och endast 2 — 4 hullingar. Den förra gruppen torde 

 tillhöra en mycket tidig del af vår stenålder; för den senare 

 åter, till hvilken Norrköpingsharpunen hör, ha vi anknytnings- 

 punkter till den yngre stenåldern, tiden efter Litorinahafvets 

 maximum. 



Bland de i Statens Historiska museum förvarade harpun- 

 spetsarna af denna grupp liknar Norrköpingsharpunen i afse- 



