LONNHHRG, om några IVNI) i I.nOKINA-l.l.kA I Sy 



ende på skaftändans kontur och genoniborrningar mest en 

 som är funnen i det angränsande landskapet Södermanland, 

 nämligen vid Djursnäs i Osmo socken pa sydvästsidan af 

 Södei"tr)i-n, ^>\'id gräfning i en äng, där sj()ii troligen tVirr gått 

 upp> (inv.-nr. 3940, inkommen 1868). Denna liarpun är emel- 

 lertid längre och gröfre samt har 4 tättställda langa liullingar; 

 och fyndet medger ingen närmare datering. 



I afseende på hullingarnas form och den allmänna habitus 

 förefinnes också en stor likhet mellan Norrköpingsharpunen 

 och några på Gotland funna, nämligen två af ben från den 

 bekanta grottan Stora Förvar på Stora Karlsö samt en af 

 horn från en på öppen mark liggande stenåldersboplats vid 

 Hemmor i Närs socken. Den hufvudsakliga afvikelsen bestar 

 däri, att dessa harpuner ha ett stort rundt hål i skaftändan i 



Fig. 9. Harpunspetsen från Norrköping (förminskad). 



C 



stället för de två smala. ^ Någon särdeles stor tidsskillnad kan 

 dock ej gärna föreligga mellan dem och Norrköpingsharpunen ; 

 därtill är släktskapen för stor. Och detta är af vikt för tids- 

 bestämningen, ty särskildt Hemmorboplatsen kan ganska skarpt 

 dateras,^ nämligen till stendösarnas eller senast gånggrifternas 

 period, absolut uttryckt till 3:e årtusendet f. Kr. Boplatsen 

 har legat vid en dåtida strand som ligger omkring 11,') m. 

 högre än den nuvarande (d. v. s. vid ungefär 77 *^ oaf Litorina- 

 gränsen). '^ 



En stenåldersboplats, som särskildt genom lerkärlens orna- 

 mentik visar sig vara fullt samtida med den vid Hemmor, är 

 nyligen anträffad på Bråvikens norra sida, vid Säter i Kvarsebo 

 socken, där den ligger på en gammal strandterrass 25 m. 



^ Alla tre äro afhrutna uppåt spetsen; Heinmorharpunen har nu tva liul- 

 lingar, men har tydligen haft en tredje, de från St. Karlsi) ha blott en hvar i 

 behåll. 



^ Karls()boplatsen spänner öfver en större tidsrymd. 



■' Se O. Frödin i Ymer 1906, sid. 30. 



