VITKKr.ICARK KN KRITIK 1 97 



Del helas ötvcrskådli^^het minskas dcssulom väsentligt af för- 

 fattarens olNckliga vana att under artrul)rikerna meddela uppgifter, 

 som gälla hela djurgruppen. Sä t. ex. under rubriken -Långörade 

 fladdermusen , sedan det omtalats, att den -förekommer ganska all 

 mänt , och sedan en slags artheskrifning lämnats, får man till lifs 

 sädana meddelanden som: Maddermössen äro bevingade däggdjur ' 

 etc. i (len stilen. Pä samma sätt får man veta under rubriken 

 Snoken att: Alla ormar — — — har tungan tväklufven . Om 

 detta ej är något felaktigt, sä är det dock mindre lämpligt j)lace- 

 radt. Men förf. kommer också med absolut felaktiga och vilsele- 

 dande pästäendcn tydligtvis beroende på hans otillräckliga kunskap, 

 och det är ej denna, som klandras, men författarens tilltagsenhet 

 att uppträda under sådana förhållanden. Exempel pä dylika allde 

 les oriktiga ])åståenden är följande: Ingen säl lefver i insjöarna, 

 alla i hafvet ' . (p. 22). Räknar förf. då Saima-sjön och Ladoga 

 som haf? I båda dessa vatten finnas dock själhundsraser, som äro 

 typiska för dessa båda sjöar och ej finnas annorstädes. Detsamma 

 är ock fallet med Baikalsjön o. s. v. Att påstå om gråsjälen, att 

 >^han tager dock äfven föda ur växtriket, såsom alger o. dyl. , är 

 naturligtvis alldeles oriktigt, ty äfven om någon gång alger träffats 

 i en gråsjälsmage, ha de kommit dit i misshugg, då gråsjälen tog 

 någon fisk eller dylikt bland alger. 



Liksom då han behandlade Gotlands fåglar, har förf. äfven nu 

 en del egendomliga funderingar, men han når kulmen, då han an- 

 ser sig böra »gå i god för» sannfärdigheten af en sådan gammal 

 barnsaga, som att hermelinerna skulle mjölka kor, när dessa gå på 

 bete. Skulle det ej varit lämpligt, att förf., innan han gjorde detta 

 tänkt något på volymförhällandena mellan en kospene och en her- 

 melinmun. Om han företagit en dylik tankeoperation hade det va- 

 rit honom tämligen klart, att en hermelin ej kan dia en ko. Och 

 han vill väl ej påstå, att hermelinen mjölkar med tassarne. Men ej 

 nog härmed, förf. påstår, att den ifrågavarande kon »hvarje morgon 

 befanns rätt duktigt urmjölkad.» Hade det ej varit skäl, att med 

 hänsyn härtill förf. anställt någon slags jämförelse mellan den kvan- 

 titet mjölk, som en ko, äfven den sämsta, dagligen lämnar och 

 rymden af en hermelinsmage! 



Smärre inkorrektheter är det godt om. Förf. uppgifver t. ex., 

 att huggormen »ogärna går i vatten >. Dock är det ju en ytterst 

 vanlig företeelse att finna huggormar på små holmar ej blott i in- 

 sjöar utan äfven långt ut i skärgården och det har upprepade gån- 

 ger inträftat, att huggormar funnits simmande långt frän land. Hugg- 

 ormen har blott 2, ej 4, ftmgerande gifttänder, som förf. påstår. 

 Att behandla ormbitna patienter med »sprit i stora kvantiteter in- 

 värtes» är alldeles oriktigt, om också smärre stimulerande doser 

 kunna vara af en viss nytta. 



Att artskillnaden) mellan stora och lilla vattenödlan skulle 

 vara »ringa» är naturligtvis ett misstag beroende på, att författarens 

 kunskap om dessa djur är ringa. 



Uppgiften, att småvesslan »är Europas minsta däggdjur>^ (p. 19) 

 torde väl blott vara ett skriftel. Men en del andra påståenden af 

 förf. skulle vara intressant att få några slags skäl för. 



