2l6 FAUNA OCH FLORA 



Sommaren 1907 förvärfvades från Lappland en kull unga 

 räfvar, hvilka lappen-säljaren i bref förklarade vara »kråsvarta». 

 Ett par af dessa behöllos och tyckas dessas pälsar också blifva 

 rätt intressanta. 



Är 1898 hade Skansen en mycket mörk räfhona, som efter 

 parning med en vanligt färgad hane den 8 maj nedkom med 

 5 ungar, hvilka dock fmgo faderns färgteckning. 



Vilda kringstrykande räfvar förorsaka ofta Skansen känn- 

 bara förluster icke blott bland de hela sommaren i parken fritt 

 ströfvande påfåglarna, kalkonerna och hönsen utan äfven bland 

 de i bur förvarade fågelarterna. Omkring ripburen t. ex. bruka 

 de nattetid ideligen springa och härigenom till den grad skrämma 

 riporna, att de antingen genom upprepadt flygande mot bur- 

 gallret slå sig till döds, eller ock försöka rädda sig undan ge- 

 nom att sticka hufvudet ut genom gallret. I så fall är räfven 

 ögonblickligen framme och nafsar af hufvudet. Skansen har 

 på detta sätt ofta mistat fåglar som äro rätt svåra att anskaffa 

 och än svårare att acklimatisera. 



Fjällräf. Viilpes lagopiis (L.). 



Fjällräfven är i fångenskap ett godmodigt och oförargligt 

 djur, hvars mest framträdande egenskap för öfrigt är nyfikenhet. 

 Han igenkänner och fäster sig lätt vid personer som intressera 

 sig för honom. En fjällräf hyste sålunda verklig tillgifvenhet 

 för doktor Artur Hazelius, igenkände på långt håll hans steg 

 och började alltid ifrigt skällande hoppa kring i buren, då han 

 närmade sig. En godbit i form af en skorpa eller dylikt van- 

 kades också alltid vid dessa besök, de må nu ha ägt rum på 

 dagen eller kl. 4 på morgonen. D:r H. kallade honom också 

 alltid -min räf». — 



Hos ett par fjällräfvar iakttogs parning den 5 april 1896 

 och föddes två ungar den 25 maj. På grund af otillfredsstäl- 

 lande skyddsanordningar i buren kunde modern dock ej få det 

 lugn som situationen kräfde, hvadan ungarne dogo följande dag. 



