BEHM, FRÄN SKANSENS ZOOLOGISKA TRÄDGARI» 219 



bortkommen i det vata elementet. Oafbrutet sprang han om- 

 kring bassängen, gnällande efter sin i densammas vatten be- 

 hagligt plaskande moder. Till slut måste han dock ge sig af 

 ned i vattnet, men fick IVM-tvitladt bradt att åter krafla sig upp. 

 Nytt gnäll och så ner igen och nu hittade han ej igen upp- 

 gångsstället. Under sina fåfänga försök att ta sig upp, aftogo 

 krafterna märkbart. Det är osäkert, hur det gått för den lille 

 isbjörnungen, om ej modern i rätta ögonblicket med tänderna 

 tagit honom i nackskinnet och burit upp honom på det torra. 

 Efter en timmes välbehöflig hvila var han nere igen under 

 samma spänning hos åskådaren och med samma resultat. Detta 

 upprepades under flera dagar. Så småningom blef dock vis- 

 telsen i vattnet allt längre och räddhågan för detsamma allt 

 mindre. Efter 14 dagars förlopp rasade han och lekte med 

 modern nere i bassängen med outtröttlig ifver. 



Hanen har som ofvan nämnts visat sig allt annat än öm 

 mot sin afkomma. Efter bravaderna 1895 och 1897 får han 

 föra en gräsänklings sorgliga lif under många och långa måna- 

 der, tills det anses lämpligt att låta honom ånyo funktionera. 



Sedan ofvanstående skrefs, har den 19 år gamla isbjörn- 

 honan slutat sina dagar. En afton i juni (1908) observerades, 

 att hon ej var fullt kry. Den djurvårdare, som skött henne 

 sedan hon kom till Stockholm, fäste sig dock ej närmare vid 

 detta. Då han emellertid följande morgon kom till deras bur, 

 låg honan död — rätt svårt biten i bringan och ena bakbenet. 

 Då som bekant vilda djur ofta döda sina sjuka kamrater, kan 

 ju tänkas, att så inträffat äfven här; men det låter också tänka 

 sig, att honan under natten dött och att hanen gripits af sorg 

 som öfvergått till ursinne och att han i detta tillstand förgripit 

 sig på sin gamla makas kvarlefvor. Obduktionen gaf vid handen, 

 att hon lidit af en långvarig tarmsjukdom, som mycket väl 

 kunnat förorsaka hennes plötsliga frånfälle. Ehuru parning 

 ägt rum i vanlig tid, var hon vid frånfället ej befruktad. 



