VARGDÖDARIiNS ni£RÄTTKLSF. OM \'ARf;i:N 2g I 



kommer emot honom tjutande ocli skällande med uppspärradt 

 gap; men han hlir iindä icke rädd, huru vargen än skapar sig 

 — de argaste äro de, som lägga öronen tillbaka och röra svan- 

 sen — lian har sina två stafvar i oiiluing, den ena sticker 

 han i vargens gap och med den andra slår han honom, och 

 då han fått honom halfdöd börjar han besvärja och ^k^illn 

 sägande: 



»Det är du, som rifvit mina korrenar, mina \cijor! Ja, rif 

 fortfarande förbannade kreatur! Men aldrig mer skall du dräpa 

 mina renar. Rifvit och dräpt har du sista natten min bästa 

 Ren, Birra, Pärkale, Satan, Helvete, Storflabb, Långtand! Och 

 har du icke själf dräpt mina renar, så har din bannlysta släkt 

 gjort det; men nu, förbannade afkomma, skall du aldrig mera 

 sprida min hjord!» Och så hugger han knifven i vargen och 

 dräper honom som en blixt. — 



En riktig vargjägare utskäller dock aldrig vargen, ty da 

 blifver dennes släkt vred och äter med förkärlek hans renar. 

 Endast de skälla, som äro oöfvade och icke kunna styra sin 

 vrede. 



Vargen är trollkunnig. Han kan förstöra en bössa, så att 

 skottet icke går eller kulan icke träffar, men härför finnes också 

 råd. Man skall först sikta med kolfven och därefter strax 

 vända bössan och sikta riktigt. Då träffar man. En annan af 

 vargens konster är, att han förer sömnen till den, som vaktar 

 efter honom, och detta vare sig vargen är hos sina ungar eller 

 är i färd med att äta sitt dräpta byte. Då hjorden vaktas för 

 vargen, gör denne ofta renvaktarne så sömniga, att de nästan 

 falla till jorden. 



Att förfölja vargen på skidor är det mest frestande för en 

 människas hälsa. Man löper tills man får blod i munnen och 

 upphettats, så att man måste blotta sitt bröst och da man 

 lupit hela dagen, är man het och trött och genomvåt ända in 

 på skinnet, och då är det icke lätt att komma hem igen. - - 

 Det finnes den lapp, som förmår löpa på skidor tre dygn. Han 

 har då sin matsäck med och då han hvilar och äter, så hvilar 

 äfven vargen och tackar till för det, men vargen har ingen 



