Ett bidrag till sångsvanens historia i 

 Skandinavien. 



Af Sven I"kiiian. 



111 sångsvanens (Cygnus cygnus) utbredning som 

 liäckfågel i Skandinavien känna vi af littera- 

 turen, att den omfattar de öfre barrskogstrak- 

 terna i Torne, Lule och Pite lappmarker. I 

 Torne lappmarker har sångsvanen åtminstone 

 förr funnits äfven ofvanför barrskogsgränsen. 

 Någon förekomst i Sverige söder om Pite lappmark kände man 

 hittills icke. I Norge är artens sydligaste kända häckplats en 

 trakt i Saltdalen och en icke närmare angifven lokal i Helge- 

 land, där han fordom funnits, alltså sannolikt något sydligare 

 än Pite lappmark. 



Emellertid har sångsvanen förr funnits pä sydligare platser 

 än de nu nämnda. Då jag i somras besökte Stensele socken 

 i Lycksele lappmark, erfor jag genom samtal med gamla jägare, 

 att han i denna socken haft flera häckplatser. Så uppgaf 

 häradsdomare Rådström, att fågeln förr hade bo i en myr, 

 Martengren, söder om Mejvansjön omkring 2 mil söder om 

 kyrkbyn. För omkring 50 år sedan fick Rådström 3 ungar 

 därifrån, som han hade tama 2 år, hvarefter de slutligen öfver- 

 lämnades till en herr Dickson i Göteborg. Äfveii på en annan 

 plats fanns svan, som enligt samme sagesman, och detta för 

 mindre än 20 år sedan, nämligen vid Byssbäcken. Om en 

 annan trakt af Stensele har jag fått liknande upplysningar af 

 den nu i det närmaste 80-årige jägaren och fångstmannen Per 

 Johan Norman i Bastuträsks by (äfven kallad Gunnarn). Norr 



