ETT BIDRAG IILL SANGSVANEN-S IIISnJRIA I SKANDINAVIEN 295 



satsen angående lians iiuandiingshi^toria, att han kommit till 

 Skandinavien från nordost i tämligen sen tid nhuv den breda 

 landförbindelse med nordöstra Euiopa, som finnes m^rr om 

 Bottniska viken. Hans frånvaro från de sydliga delarna af den 

 skandinaviska lialföns subarktiska område skulle då bero på, 

 att han ännu ej hunnit att utbreda sig så långt söderut, som 

 klimatet tillåter honom. Denna nordöstra invandringsväg till 

 Skandinavien har man all anledning att antaga, att flera andra 

 djur användt, t. ex. bland sångsvanens släktingar fjällgasen, 

 som i Skandinavien är inskränkt till de nordligaste fjälltrak- 

 terna. 



Genom de nyss omtalade fyndorterna i Stensele, Frost- 

 viken och Ström utvidgas sångsvanens kända häckningsområde 

 högst betydligt, dess södra gräns framskjutes därigenom 250 — 

 300 km. Det subarktiska bältet i Sverige har alltså, efter hvad 

 man vet, till ungefär två tredjedelar af sin utsträckning i norr 

 och söder varit bebodt af sångsvanen. Nu visa också dessa 

 forna förekomster af arten, hur hastigt han blifvit utrotad inom 

 stora delar af Sverige. Det har ej behöfts mer än 70 år för 

 att minska hans område med nära hälften, såvida han ännu 

 verkligen fmnes kvar i Pite lappmark (i Gellivare är detta 

 säkert fallet). Utrotningen har verkställts på många olika sätt. 

 De gamla djuren skötos vid boet eller i älfvarnas första öppna 

 vatten, där de slogo sig ned, när de kommo till norden om 

 vårarna, eller de jagades med hundar och påkar under rugg- 

 ningstiden, när de voro oförmögna till flykt. Öfverallt ha de 

 också fångats i saxar, ägg och ungar ha tagits i boet, eller 

 man sprang ikapp de senare på slåttermarkerna, innan de 

 voro flygfärdiga. Utom häckningsområdena ha fåglarna också 

 varit utsatta för ifrig förföljelse; det kan vara tillräckligt att 

 omnämna vinterjakterna på svan vid Skånes södra kust, som 

 i början af 1800-talet, ehuru då idkade i betydligt mindre skala 

 än fordom, utgjorde ett privilegium för landshöfdingen i Malmö- 

 hus län och anslagits till honom >såsom lön», och vid hvilka 

 ett visst antal båtar med manskap från hvarje fiskläge voro 



