296 FAUNA OCH FLORA 



skyldiga att infinna sig.^ Äfven i norra Tyskland idkades for- 

 dom en inbringande jakt på sångsvanen. På grund af sådana 

 förföljelser har också antalet af de sångsvanar, som flytta 

 genom Sverige, med tiden blifvit allt mindre, så att fåglarna 

 numera alldeles saknas på många ställen, både i Norrland och 

 annorstädes, där de förr regelbundet brukade uppehålla sig 

 under vårsträcket. Ganska många ortnamn. Svansele, Sva- 

 ningen o. s. v., vittna äfven om artens allmännare förekomst 

 fordom, om också åtminstone de flesta nog icke hänföra sig 

 till häckplatser. 



Af sångsvanens nutida frånvaro från det subarktiska om- 

 rådets sydligaste delar i Skandinavien äro vi alltså icke berät- 

 tigade till det påståendet, att han ej funnits där fordom, ty 

 han kan där ha blifvit utrotad. Människan har i Jämtland, 

 Härjedalen och norra Dalarna haft lång tid på sig att utrota 

 honom, då dessa trakters första kolonisation ligger långt till- 

 baka i tiden. Af hvad som nyss nämndes om de olika jakt- 

 sätten framgår, att människan långt ifrån behöfde stå på något 

 högre kulturstadium för att med framgång kunna jaga svan. 

 Också har man förmodat, att sångsvanen fordom häckat på 

 Grönland, men utrotats af eskimåerna. Å andra sidan kunna 

 vi naturligen icke bestämdt påstå, att han intagit hela det 

 subarktiska området i Skandinavien. Hvad hans skandinaviska 

 invandringshistoria beträffar, har åsikten om hans nordöstliga 

 härkomst förlorat mycket af sin sannolikhet. Det är ungefär 

 lika antagligt, att sångsvanen, liksom så många andra skandi- 

 naviska arktiska och subarktiska djur och växter invandrat 

 till sitt nutida utbredningsområde från söder, vid istidens slut 

 följande den tillbakaryckande iskanten på lämpligt afstånd och 

 samtidigt lämnande det område af mellersta Europa, som arten 

 under själfva istiden intog, men som genom det allt varmare 

 vordna klimatet småningom blef obeboeligt för honom. 



Hvad Norges sydligare hälft beträffar, så skulle ju sång- 



^ Dessa landshöfdingsjakter hade till föremål ruggande svaner och bedrefvos 

 sålunda ej vintertid utan omkring den 8 augusti. Det var ej heller sångsvan utan 

 knölsvan, som därvid fångades. Red. anm. 



