Skydd åt rödspofven! 



(Se planschen. j 



M'||*j7/P55l':^ödspofven, ölandsbornas »fåvitta», Limosa 

 •fe^ ml,.'''''"'I^J?^ae§ocephala\ är försåvidt ingenting åtgöres 

 —^-^^•'-^: däremot, en för Sverige utdöende fågel. Af 

 ^^^ ^jB^^^ ornitologiska litteratur kunna vi inhämta, 

 ■B^^^^g^Batt den förr varit vanlig både på Gottland och 



i^' .^^TTJbI Öland. Det torde med säkerhet kunna sägas, 



att den nu ej mera häckar på Gottland. På Öland har den 

 betydligt aftagit i mängd — några mossar (»träsk») i öns norra 

 del äro numera de enda lokaler, där den fortplantar sig. 



Då fågeln är en af de vackraste vår fauna innesluter och 

 då den på ett alldeles särskildt tilltalande sätt ger lif och lust 

 åt det landskap, i hvilket den uppträder, så torde väl alla natur- 

 och fågelvänner vara eniga därom, att något bör göras för att 

 om möjligt för framtiden betrygga dess plats i vårt lands fauna. 

 Anledningen till att våra rödspofvar aftaga i antal är helt 

 säkert icke någon klimatförändring, då ju fågeln är bofast i 

 länder rund omkring dess svenska lokal — så i länderna öster 

 och söder om Östersjön, på Jylland och på Island. Orsakerna 

 torde vara å ena sidan markens torrläggande och odlande och 

 å den andra äggplundringen, såväl den som allmogen af egen 

 drift utöfvar för matnyttans skull i familjehushållet eller i svin- 

 stiorna^, och den som bedrifves för handel med äggsamlare. 

 Den mest ödesdigra af dessa faktorer är tydligtvis den öfver- 

 handtagande odlingen. I en kamp mot denna kan man som 



* eller Limosa limosa. 



2 Jämför uppsatsen Bland vadare och simfåglar på Öland i denna tidskrift, 

 häftet 4, årg. 1906. 



