SKYDD AT RÖDSPOFVtN 299 



vanligt vinna cnilast ett litet rcservcradt område. Äggphin- 

 dringen borde väl, tycker man, kunna hejdas genom en strängare 

 uppsikt ocli en strängare tillämpning af våra nya fågelskydds- 

 bestämmelser, kanske också därigenom att för skyddandet af 

 vissa mera hotade fågelarter endast villkorliga dispenser från 

 nämnda bestämmelser meddelades åt zoologerna. 



Det viktigaste, som bör göras, synes mig emellertid vara, att 

 en eller annan af fågelns häckningsplatser, efter öfverenskom- 

 melse med ägarne, af regeringen fridlyses, och att fullständig 

 fågelfred under häckningstiden tryggas genom bevakning, ut- 

 öfvad af därför vidtalade pålitliga personer från de närmast 

 liggande gårdarne. Sådana personer borde ju aflönas, och om 

 staten icke kunde bestrida utgiften härför, voro det synnerligen 

 lämpligt, att en förening af naturvänner i likhet med Måkläpps- 

 föreningen och Källskärsklubben åtoge sig kostnaden. 



Kommer så frågan om hvilket område som borde skyddas. 

 I den punkten skulle det vara af intresse att få höra uttalanden 

 af ornitologer med mera omfattande kännedom om samtliga 

 Ölands-träsken. Min personliga erfarenhet, vunnen under ett 

 besök på Öland under sistförflutna försommar och understödd 

 af de iakttagelser som gjorts af naturentusiasten, godsägaren 

 Helge Lilliestjerna, under hans resor på Öland de sista båda åren 

 samt af den med Öland mycket förtrogne konservator Bengt 

 Berg, går därpå ut, att Loftamyren (närmaste järnvägsstation: 

 Föra) samt ett par, tre myrar inom Lots socken mest vore för- 

 tjänta af att skyddas. Framförallt synes mig Loftamyren böra 

 helt fredas och för framtiden bevaras som ett reserveradt om- 

 råde. Denna myr, som i stora fält bjuder på samtliga de ter- 

 rängslag, hvilka öfva dragning på Ölands-träskens olikartade 

 karaktärsfåglar — där finnes dels hängdy af olika beskaffenhet, 

 dels starr- och Phragmites-vassar och dels öppna vattenspeglar 

 — syntes mig begåfvad med ett såväl till individer som arter 

 synnerligen rikt och intressant fågellif. Här var å den lösare 

 hängdyn ett mycket omtyckt stamhåll för fåvittorna — minst 

 fem par häckade här med säkerhet. Den fastare hängdyn var 

 upptagen af en stor mängd brushanar, enkelbeckasiner och 



