En fisk som lefver i symbios med en 

 snäcka. 



edan länge äro åtskilliga fall af symbios mellan 

 fiskar och lägre djur iakttagna och af natur- 

 forskare beskrifna. Det vanligaste af alla och 

 ett bland de enklaste torde väl vara, då fisk- 

 ungar hålla till mellan maneternas långa bränn- 

 trådar och genom dem få ett välbehöfligt skydd 

 mot fiender. Vid vår västkust kan man sålunda iakttaga ungar 

 af hvitling o. s. v. skaffa sig dylikt skydd. Det är äfven van- 

 ligt, att finna ungar af taggmakrill under liknande förhållanden. 

 Omtalad i alla läroböcker är Fierasfer-f\?>ktn, som kryper in i 

 »sjögurkor» eller holothurior. I Ostindien finnas fiskar, som 

 uppehålla sig i närheten af och mellan armarne på stora sjö- 

 rosor (aktinior) och, när fara är å färde, störta in i dessas 

 mun. 1 Röda hafvet lefver också på alldeles liknande sätt den 

 lilla vackert färgade fisken Åmphiprion bicindas vid den stora 

 sjörosen Crambactis arabica och låter inveckla sig i dess armar 

 då sjörosen sammandrager sig. Såsom Plate anmärker på 

 tal härom, måste alltså fisken vara alldeles okänslig för aktinians 

 nässelbatterier. Samme författare såg likaledes i Röda hafvet 

 en del fiskar, som han dock ej kunde bestämma till arten, lefva 

 mellan de långa och fint tillspetsade taggarne på en svart sjö- 

 borre Diadema saxatilis). Härigenom hade de sitt \-äi!i mot 

 fiender, och de voro så säkra på betydelsen häraf, att de läto 

 sig fångas tillsammans med sjöborren, när Plate med tillhjälp 

 af en käpp sakta sköt in sjöborren i ett nedsänkt ämbar. 



