SMÄRRE MEDDUl-ANDEX 93 



säkra uppgi fler om huggormar af större längd än 78 cm. Att det 

 i södra delarna af landet är långt mellan stora exemplar, är ganska 

 naturligt.» De få aldrig aren på sig att utväxa till full längd. 



De 78 cm. tåla emellertid en rätt kraftig tillökning. Pä Got- 

 land har jag sett en jätte, dock ej uppmätt, som närmade sig me- 

 tern i längd. De största huggormarna finner man i Norrland, i 

 synnerhet på s. k. reliktlokaler. Som bekant hade huggormen un- 

 der forna varmare tider en betydligt större utbredning än nu. Af 

 den klimatförsämring, som afslutats vid järnålderns början, trängdes 

 de, liksom andra värmeälskande djur och växter, tillbaka mot sö- 

 der. Men i likhet med dessa kvarlefva huggormarna h. o. h\-. i 

 sydbergen, ända högt uppe inom fjälltrakterna. Där få de vara i 

 fred för sina fiender, och där kunna de nä helt andra dimensioner 

 iln i södra Sverige. I nordvästa Härjedalen, straxt N. om Anåfjäll, 

 träffade jag i augusti 19 14 ett jätteexemi)lar på Kappruets solvarma 

 sydbranter på en höjd af icke mindre än 950 m. Tyvärr slog jag 

 ihjäl honom i hastigt mod, vi kommo hvarandra så obehagligt nära. 

 Han mättes med måttband och befanns vara 104 cm. och var grof 

 som handleden. Hade då ej reda på några längdsififror för hugg- 

 orm, men ville minnas, att siffror upptdl 120 cm voro kända. An- 

 nars hade jag väl släpat odjuret med mig trots en mer än fullastad 

 ryggsäck. Ett exemplar af 88 cm:s längd anträffades samma år c:a 

 800 m. ö. h. vid Söderstädjan, Lillfjäll, straxt S. om Aråfjällen. 



Af Ingeniör A. Gr.'\.\ström vid Sv. Mosskulturföreningen har 

 jag fått uppgift om en huggorm, uppmätt till 90 cm:s längd, som an- 

 träffades i Norrbotten på en myr under en värmeluilja sommaren 

 1916 i närheten af Gransjö järnvägsstation. 



Ormen jm Kappruet anträffades ()5o m. ö. h., hvilket torde 

 vara en enastående hög siffra för Sverige. I Norge går den dock 

 betydligt högre och är enligt »Naturen", 1917. högst funnen 1,250 

 m. ö. h. under Norenut vid Finsevand, Hardanger. 



Jag antar, att liuggormens färgvariationer äro \äl kiinda men 

 passar i alla fall tillfället att nämna ett par iakttagelser. Vid 

 Hasseludden i Stockholms skärgård har jag flera gånger träffat 

 huggorm, som varit fullständigt ramsvart, utan spår af teckning på 

 ryggen. .Samtidigt finnes i trakten den vanliga grå med skarpt 

 markerad teckning. En af de svarta utmärkte sig dessutom genom 

 det ettrigaste lynne jag någonsin sett hos en huggorm. Den svarta 

 har jag också iakttagit i juni 1918 vid Kubbo, Valbo s:n, Gästrik- 

 land. Exemplaret var stort, ungefär 70 cm., och hade en högst 

 ovanligt tillplattad kroi)p, endast med god vilja kunde man s])åra 

 teckningen. 



En annan ovanligare färgvarietet säg jag i juli 19 17 på en myr 

 i Gästrikland, närmare bestämdt Västermyr vid Främlingshem. Den 

 huggormen var faktiskt närmast gul, ungefär mycket ljust snusbrun. 



Harry Smif/i. 

 Fik Lic. 



Är 19 1 5 omtalades i denna tidskr. en huggorm från Råneå af 

 79 cm. längd, hvilket förbisetts i of\an citerade tillägg. Det är 



