92 FAUNA OCH FLORA 



En anteckning om Tibasten (Daphne niezereuni L.). 



I Gunnar Anderssons Svenska växtvärldens historia (Sthlm 

 i8g6) iinnes å tillhörande växtgeografiska karta upptagna de vikti- 

 gaste eller mest belysande växtgeografiska gränslinjerna. 



För att framställa den nutida utbredningen af de växter, som 

 invandrat till Skandinavien under första delen af »furuflorans» tid, 

 är gränsen för tibasten inlagd. 



Då jag under stämplingsarbeten i öfre Norrbotten sommaren 

 och hösten 1 9 1 7 vid ett par tillfällen påträffade tibasten ganska 

 långt norr om den i förenämnda arbete utmärkta gränslinjen, har 

 det synts mig vara af intresse göra en anteckning därom. 



Det första fyndet påträffades sålunda c:a 2 mil norr om Juno- 

 suando by (c:a 67° 30' n. b.) och det andra i närheten af byn 

 Lautakoski vid Tärendö älf (c:a 67° 25' n. b.). Att tibasten hit 

 inkommit västerifrån torde vara uteslutet. På första fyndplatsen 

 växte tibasten tillsammans med ett par exemplar af röda vinbärs- 

 busken i en mindre skogsdunge tite på en »myrholme». Då sista 

 växt utan tvifvel ofta torde vara föremål för zoochor spridning, 

 torde kanske ej vara alldeles uteslutet, att äfven tibasten i föreva- 

 rande fall erhållit sin växtplats genom dylik förmedling. 



Efter hvad mina handtlangare meddelade mig, voro finnarna 

 däruppe numera ej obekanta med tibasten. I den omnämnda byn 

 Lautakoski hade sålunda ett par skogsarbetare försökt sig på de 

 stora röda stenfrukterna, hvilket resulterat i häftiga kräkningar och 

 flera dagars illamående. 



Kalmar den 10 februari 19 19. 



Eric A. Rydheck, 

 E. j;igmästare. 



Naturskydd i Tasmanien. 



I den australiska tidskriften »Emu» meddelas, att i Tasmanien 

 nu inrättats en stor nationalpark. Den ligger 50 eng. mil nordväst 

 om Hobart och har en utsträckning af 27 000 acres. Den om- 

 fattar bl. a. en skogklädd bergsträckning Mount Eield Range samt 

 flera sjöar och tjärnar. En sevärdhet inom parken är de vackra 

 Russell-vattenfallen. Åtskilliga fågelarter skola finna sin fristad inom 

 denna park och »wallabies» (smärre känguruformer) omtalas också 

 i »Emu». Däremot säges ej, huruvida Tasmaniens till sin existens 

 mest hotade pungdjursformer, Thylaciiiiis eller »pungvargen - och 

 Sarcophiliis satauicus eller »pungdjäfvulen», förekomma inom om- 

 rådet. Då dessa såsom landets största rofdjur göra skada på 

 kolonisternas fjäderfä och andra smärre husdjur, äro de mycket 

 hatade och ha följaktligen blifvit nästan utrotade. 



Ett par notiser om huggorm. 



I sista häftet af »Fauna och Flora» för 19 18 namnes i ett till- 

 lägg till en uppsats af Pehr Johnson, att från Sverige föreligga inga 



