SMÄRRI-: MEDDFXANDEN 9 I 



emellan 3 och 20 januari såg jag ofta staiar, men då i mindre 

 riockar. Emellan ^'7iä och 'Vi var jag ej hemma. 



Å Karlsö, där jag var från "Vi — V-'> har såviil stare som lärka 

 öfvervintrat. Lärkan hörde jag kinUra, men ej sjunga. Det var 

 rätt gråkallt. 1 fjol kom kölden ännu tidigare än vanligt, den 28 

 januari. Nu var ingen kommen. 



Klintehamn i februari 1919. 



Willy Wöhler. 



G ra fällde r i Tåkern. 



I december 1918 uppehöUo s,ig ett par änder pä Yxstads strand, 

 hvilka längre fram sedan man kommit dem tillräckligt nära för 

 bestämning befunnos vara grafänder (Todorna tadorna). Häraf be- 

 sannades den åsikten, att grafanden är en monogam fågel. Könen 

 hålla tillsamman äfven efter häckningen. Efter någon tid försvann 

 den ena, troligen honan. Sannolikt hade den fallit offer för något 

 rofdjur. Den andra, hanen {^), uppehöll sig sedan sjön tillfrusit i 

 ett större dike (upptill omkr 10 m. i bredd och 4 ä 5 i djup) med 

 rinnande vatten, där den sökte sin föda. I början af februari d. å. 

 observerade jag den kvarblifna på stranden, men på tämligen långt 

 håll, så att jag ej var fullt säker på arten. Hufvudet och halsen 

 liknade mycket storskraken i praktdräkt. Jag närmade mig, men 

 då lyfte den och flög, tydligen utmattad, endast en kort sträcka 

 och satte sig på isen utpä sjön. Sedermera tycktes den ha blifvit 

 sä utmattad och medtagen af brist på föda, att den en dag den 8 

 febr. togs med blotta händerna af en arbetare boende i närheten. 

 Den inköptes af mig och befanns vara ett mycket vackert och 

 storväxt hanexemplar af grafand i praktdräkt med synnerligen rena 

 färger. I längd mätte den 710 mm., vinglängden var 380 mm. I 

 »Nordens Fåglar» är maximilängden uppgifven till 660 mm. och 

 vinglängden till 350. Det var sålunda ett riktigt jätteexemplar. 

 Att den blifvit skadskjuten kunde icke märkas, men, som sagdt, 

 var den ytterligt afmagrad, endast »skinn och l)en» som man bru- 

 kar säga. 



Detta var icke första gången grafänder visat sig i 'l'åkern. Ar 

 1905 i slutet af aug. inköptes nämligen af Handl. Hj. Flodin från 

 Motala 3 ex. skjutna vid Furäsa i Tåkern. De sändes till mig och 

 befunnos vara unga grafänder; pä det ena ex. voro icke vingpen- 

 norna fuilt utvuxna. Ett ex. behöll jag för min Tåkerssamling, ett 

 sändes till Riksmuseum, det 3:dje var sä sönderskjutet, att det icke 

 kunde konserveras. Mitt ex. var en ung hona ($), längd 610 mm. 

 Med stor sannolikhet voro dessa fåglar födda i sjön, mest att döma 

 af det ex , som sändes till Riksmuseet, på hvilket, som sagdt, ving- 

 pennorna voro outvecklade, och vill jag minnas, att prof. Lö.vnberg 

 var af samma åsikt, att den var född i sjön. Emellertid var fyndet 

 af stort intresse och får jag härmed till gifvaren, som räddade det 

 undan förgängelsen, framföra ett uppriktigt tack. Framtiden får 

 utvisa, om anden blir bofast i sjön eller blott tillfällig. 



