84 FAUNA OCH FLORA 



ett exemplar af den vanliga hjortsvampen. Jag erinrade mig 

 då, att jag förut undersökt maginnehållet hos åtskilliga ekorrar 

 från samma tallskog och nästan alltid jämte en gröt af barr- 

 trädsfrö funnit en delvis blåsvart egendomligt luktande massa, 

 som jag ej kunde bli klok på. Det blef mig nu tydligt, att 

 detta ej kunnat vara annat än Elaphomyces, hvilken såsom 

 äldre invändigt blir svartaktig på grund af sporernas mörka färg. 



Att ekorrar äro svampätare angifves af t. ex. E. Lönnberg 

 i »Sveriges ryggradsdjur». Själf kunde jag med blandade 

 känslor bestyrka denna uppgift förra hösten i trakten af Dylta 

 bruk i Nerike, där tydligen ekorrar delvis förstört eller miss- 

 handlat ett flertal härliga Karl-Johanssvampar, hvilka eljest 

 oskadda hade hamnat i min portör. Men att ekorrarna af 

 allt att döma äro specialister på den egendomliga tryffellik- 

 nande hjortsvampen synes vara mindre kändt. Vår förnämste 

 kännare på »fungi hypogaei» (de underjordiska svamparna), 

 framlidne professor Th. M. Fries, omnämner emellertid i sin 

 afhandling »Skandinaviens tryfflar och tryffelliknande svampar» 

 (Svensk bot. tidskr. 1909) äfven ekorren såsom älskare af 

 Elaphomyces. Såsom stöd härför hänvisar Fries till bl. a. 

 det norska namnet »Ekornödder» jämte meddelande från åt- 

 skilliga personer, enligt hvilka svampen säges uppgräfvas af 

 ekorren. Några säkra iakttagelser härutinnan synas emeller- 

 tid hittills ej hafva gjorts. Detta kan däremot sägas vara 

 fallet beträffande gräflingen, hvilken enligt direkta iakttagelser 

 af den kände jägaren och naturvännen G. Schröder^ meddelade 

 till Fries, samlar betydande förråd af svampen. I Fries" arbete 

 anföras äfven uppgifter om igelkott, nötskrika, mård, räf och 

 hare såsom hjortsvampplockare, uppgifter hvilka dock ej synas 

 tillräckligt styrkta genom direkta iakttagelser. 



Det torde vara tydligt, att ofvanstående påkallar ett visst 

 intresse ej endast såsom ett bidrag till kännedomen om ekor- 

 rens matsedel. Gifvetvis borde saken äfven äga en viss bety- 

 delse med hänsyn till hjortsvampens spridningsbiologi. Hjort- 

 svampen liksom de äkta tryfflarna synes genom sitt hypogäiska 

 växtsätt af naturen vara hänvisad till endo- eller synzoisk 



