Ekorrar och hjortsvamp (Eiaphomyces gra- 



nulatus FrJ 



Af 



D:r Sven (i:son Blomqvist. 



:ll|llimii'.- ,1 



jången, som med öppet sinne för iakttagelser 

 i naturen vandrar omkring i skog och mark, 

 har säkerhgen någon gång med en viss undran 

 stannat inför de grunda markhål, som äro så 

 vanliga särskildt i våra tallskogar. Jag afser 

 dessa snedt ställda hål i skogsförnan, hvilka 

 i allmänhet endast nå ett djup af omkring 1 dm., där de sluta 

 spetsigt, och som tydligen äro förorsakade af ett gräfvande 

 djur. Efter många iakttagelser, särskildt i Lidköpingstrakten, 

 är det för mig ställdt utom allt tvifvel, att dylika hål i de flesta 

 fall förorsakas af ekorrar, då de, antagligen vägledda af sitt 

 luktsinne, uppgräfva hjortsvamp. 



Ekorrarna äro ju i våra parker ofta synnerligen tama, 

 men i skogen ta de, om de äro på marken, vid minsta miss- 

 tänkta ljud till fötter för att nå närmsta träd. Det erbjöd 

 därför vissa svårigheter att öfverraska en ekorre vid hans 

 svampexkursion, men detta lyckades slutligen vid ett tillfälle, 

 då det äfven bar så lyckligt till, att djuret sprang upp i en ung 

 fura och blef sittande ett par meter öfver mitt hufvud. Jag 

 såg då strax, att ekorren bar ett rundadt föremål i munnen af 

 vid pass en mindre valnöts storlek. Då jag gjorde en häftig 

 stöt mot trädstammen, tappade ekorren i förskräckelsen nänmda 

 föremål, hvilket alltså föll till mina fötter och befanns vara 



