SPETSBERGENS FISKAR 8 1 



mar m. fl. Bland öfriga hafsdjur finnas ytterst få öfvervägande 

 boreoarktiska arter. 



IV. IJorcala arter, som delvis tränga in i det lågarktiska 

 området. Dit kunna riiknas en del så välbekanta former som 

 kungsfisk (Sebastes niarinus , torsk, kolja, hälleflundra, sill 

 m. fl., måhända också knaggrocka (möjl. lågarktisk boreal?). 



Med afseende på utbredningen i ost-västlig riktning gör 

 förf. följande uppdelning. 



I. (Mrkunipolära arter. 



1. kontinuerligt c irkum polära arter. Sådana äro 

 hornsimpan, klykskrabben, polartorsken och Gymnelis viridis. 



2. atlantisk-pacifika arter, som ej äro kända från det 

 sibiriska ishafvet och delvis ej heller från det nordamerikanska, 

 t. ex trubbstjärtade långebarnet och håkäringen. Tillsvidare 

 måste det lämnas oafgjordt, huruvida dessa fiskar äro konti- 

 nuerligt eller diskontinuerligt cirkumpolära. 



3. diskontinuerligt cirkumpolära arter, hvilkas ut- 

 bredning rundt polarbassängen är afbruten i det sibiriska och 

 det nordamerikanska ishafvet. Hit hör loddan samt bland de 

 hufvudsakligen boreala fiskarne hälleflundran. 



II. Cirkumpolära fornigrupper, bland hvilka utbildats 

 zoogeografiska underarter på olika ställen. Sådana arter äro 

 bl. a. grentaggiga ulken, halfulken, simpknoten, rötsimpan, sug- 

 fisken, slemsugaren, taggiga sjuryggen med deras geografiska 

 underarter. 



III. Atlantiska arter, som finnas blott på den atlantiska 

 sidan af polarhafvet. 



1. rena nord hafsfor mer, dit djupfaunan i nordhafvet 

 hör (jfr de högarktiskt abyssala arterna). 



2 Nordhafs-västsibiriska ocli nordhafs-västgrön- 

 ländska (möjligen cirkumpolära). Dit höra några ålbrosmar 

 och Raja hyperborea. 



(-> — i;u.,i. Fauna och Flora 1919. Haft. 2. 



