sim: ISBERGENS FISKAR 7 () 



peratureii gynnsam, kan en fiskarts vertikala utbredning bli 

 större än under motsatta förhållanden. I Isfjorden verkar 

 detta så! att en del kall vattensfiskar ej kunna trifvas i de öfre 

 eller grundare vattensikten på grund af den där stegrade tem- 

 peraturen. Inom de sydligare delarne af de arktiska tlskarnes 

 utbredningsområde åstadkomma motsvarande förhållanden en 

 ytterligare inskränkning af den bathymetriska utbredningen, 

 i det att dessa fiskar här ovillkorligen tvingas att hålla sig till 

 de kallare djupen. Tre fiskarter, som också lefva i den bore- 

 ala regionen, nämligen rötsimpan, trubbstjärtade långebarnet 

 och lerskäddan, visa dock där ingen förändring i sin vertikal- 

 utbredning och en fjärde, sugfisken, visar snarare en föränd- 

 ring i motsatt riktning i det att den förekommer på rätt grundt 

 vatten. Men alla dessa äro eurytherma och även utom ler- 

 skäddan euryhalina, så att de kunna trifvas i bräckt vatten. 



Jensens ålbrosme är en utpräglad stenotherm kallvattens- 

 fisk, som lefver hufvudsakligen i negativa temeperaturgrader. 

 De andra ålbrosmarne äro också allmänna i dylikt vatten, men 

 kunna äfven lefva i en sommartemperatur af + 2,5° — \- 3°. 

 Detsamma gäller äfven om Gymnelis och den taggiga sjuryg- 

 gen. Andra arter föredraga positiv temperatur och fördraga 

 en sommartemperatur af -f 5 °. 



Med afseende på den totala geografiska utbredningen gör 

 förf. följande indelning. 



I. Arktiska arter. 



1. högarktiska arter, som i regel blott lefva i vatten 

 med konstant negativ temperatur. De kunna lefva såväl vid 

 stranden som i nordhafvets största djup, men då djupvattens 

 arterna äro ökologiskt olika, är det lämpligt göra följande under- 

 afdelningar. 



A. högarktiska a byssala arter i nordhafvets djupa, 

 kalla område. Dit höra åtskilliga ålbrosmar Lycodes , Rhod- 

 ichthys, Paraliparis bathybii m. fl , som ej finnas på mindre 

 djup än 600 m. 



