EN BASTARD MELLAN GRÖNFINK OCH SIKGLLISA 73 



har fått sin rätta targ ber jag att få sända den för uppstopp- 

 ning. Jag har flera gånger försökt med fångade fåglar af dessa 

 arter, nien misslyckats, oaktadt de varit mycket tama, emedan 

 de, som jag haft, varit så stridslystna, att någon parning mel- 

 lan dem var omöjlig. Jag försökte då få min önskan uppfylld 

 genom att i bur föda upp exemplar af båda arterna tillsammans. 



»På hösten 1914 fångades ett par ovanligt vackra steglitsor 

 jämte fyra ungar. De senare släpptes genast, men föräldrarne 

 behöll jag. 1915 sattes dessa i häck, och honan lade på somma- 

 ren två kullar med 5 ägg i första och 4 i den andra kulleiL 

 (Ett rötägg i första kullen.) 1 en vanlig häckkorg uppsatt i 

 en björkbuske i en större bur byggde honan ensam boet af i 

 buren inlagdt linnerisp och bomull, som af hanen noggrant 

 utreddes och uppsattes på björkkvistarna och där af honan 

 hämtades till boet. Första kullens ungar blef det efter några 

 dagar slut med, kanske att jag själf var orsak dertill, därför 

 att jag lät steglitshanen efter vanan vistas ute ett par timmar 

 om dagen efter behag. Han flög icke långt i parken, utan satt 

 merendels på det öppna fönstret och sjöng. 



»I den andra kullen lefde alla fyra ungarna, kanske bero- 

 ende på att jag då höll hanen innestängd i buren tillsammans 

 med honan hela tiden. 



»Då första kullens ägg undersökts och befunnits befruktade 

 blef det att tänka på grönfinkägg, som äro betydligt lättare 

 att komma åt, än steglitsans, men efter några tidiga morgon- 

 promenader i backarna vid Sommarro och Eriksberg fann jag 

 ett bo med fem nykläckta ungar uti, af hvilka två hämtades 

 hem tio dagar senare, och släpptes in till en kanariehona, som 

 häckade med en hämpling och hade fyra ungar, som gingo ur 

 boet den dagen, då grönfinkungarna insläpptes. Alla ungarna 

 matades nu af kanariehonan första dagen, och andra dagen 

 började hämplinghanen också att mata alla ungarna öfver ett 

 lag, något som hämplingen sällan brukar göra i bur. 



»Så fort som steglitsungarna af andra kullen kunde äta 

 själfva släpptes alla ungar tillsammans, till dess jag säkert 

 kunde (på sången) urskilja deras kön. Som båda grcnifink- 



