NÅGRA ORD OM DÄGGDJURSFAUNAN PA BORNEO 67 



Särskildt kranierna hafva visat sig vara intressanta nr stndie- 

 synpunkt genom den variation, som bland annat kommer till 

 synes i tändernas byggnad och storlek, hjärnskålens form och 

 rymdinnehåll, gombenets utseende hos olika individer m. m. 

 Näsapan har erhållit sitt namn efter sin näsa, som hos de 

 gamla hanarna är utomordentligt stor och nedhängande. Hos 

 ungarna är den däremot uppåtriktad och bildar en veritabel 

 »uppnäsa». Bland öfriga märkliga och sällsynta former anträf- 

 fas i samlingen några exemplar af den kastanjeröda langurn, 

 Presbytis riibiciuuia riibicunda MCll. & Schlec;., äfven den 

 egendomlig för Borneo. Halfaporna representeras af spökdjuret 

 {Tarsiiis borneaniis Elliot). Detta lilla djurs händer och 

 fötter äro nakna med undantag af ett fåtal mjuka hår på bak- 

 sidan af metacarpal- och metatarsalbenen. Fingrarna och 

 tårna äro långa och smala samt sluta i en flat, rund skifva, 

 som tjänstgör som sugskifva och med hvars hjälp spökdjuret 

 kan klamra sig fast på nästan lodräta föremål-. Den inom den 

 orientaliska regionen utbredda insektätarefamiljen Tupaiidce 

 är äfven rikligt företrädd på Borneo och några af dess med- 

 lemmar påminna till sitt yttre fullständigt om ekorrar. Denna 

 sak är förut känd, och det uppgifves t. o. m., att namnet 77/- 

 paja på infödingarnes språk just skulle betyda ekorre. Natur- 

 forskarne ha i denna yttre öfverensstämmelse mellan insekt- 

 ätarne af familjen Tiipaiidce och vissa ekorrar velat se nn"micry 

 eller skyddande likhet. Vanligen har då denna tolkats så, att 

 tupajan skulle ha någon fördel af sin likhet med en ekorre. 

 Sannolikt är förhållandet emellertid det motsatta', om man 

 besinnar, att tupajan dels är en argsint och stridbar varelse 

 och dels också liksom åtskilliga andra insektätare är illaluk- 

 tande och alltså bör vara motbjudande att förtära. Om man 

 nu antager, att ett rofdjur fått en obehaglig erfarenhet af de 

 nämnda egenskaperna hos tupajan och sålunda för framtiden 

 låter dem vara, bör detta också kunna komma en del tupaja- 

 liknande ekorrar tillgodo. 



' Shelford torde vara den förste, som misstänkt detta, utan att lian dock 

 närmare ingått därpä. 



