SVENSKA FORSKNINGSRESANDE FRÅN ÄI.DRE TIDER 6 I 



Det sades vara et starkt djur, så at tlere oxar icke skulle 

 förmå,, at dragé honom ur sit näste». Köttet ätes, och själv 

 »lefver han af flere slags myror, i synnerhet de store röde, 

 som bygga sine stackar af lera, och som äro mycket almänne, 

 och ökas årligen». De i Sparrmans reseskildring så mycket 

 omtalade hyenorna (»ulfvarna») hör man ingenting om: blott 

 namnes »et artigt sätt at fånga vargar» i ett hus med falldörr 

 och bete. Litet mer uppmärksamhet ägnas »trenne sorter 

 Rottor, som almänt kallades Mulvador. Det ena slaget, som 

 får namn af hvit mulvad (Marmota africana) är stor som en 

 liten katt, aldeles hvit med kort rumpa. Det andra, kalladt 

 blåsiga mulvaden (M. capensis) är mindre, hvit och brunfläckig. 

 Den tredje är mindre alman och ganska vacker, grönaktig med 

 skinande hår»; den kallas af Thunberg guldgröna mulvaden 

 (Talpa asiatica) och går nu under namn af Chrysocliloris aurea 

 (guldmullvad) samt är särdeles allmän i hela kolonien. De 

 båda andra göra mera skäl för benämningen »rottor». Den 

 hvita är nutidens Bathyergus maritimus: den är en gnagare, 

 men kallas allt fortfarande sandmullvad, likaväl som våra 

 sorkar ju allmänt kallas mullvadar. Äfven den »blåsiga mull- 

 vaden» (Blesmol) är en gnagare och af vetenskapsmännen känd 

 under namnet Georychus capensis. Båda äro fortfarande van- 

 liga i Kaptraktens sandfält, där de lefva af dess många stam- 

 och rotknölar. 



Bland fåglarna omtalas först och främst den ståtliga Jla- 

 mingon, som på våren, då sandfälten ännu ligga under vatten 

 efter vinterns myckna regn. »vadade i vatnpussarne, i hvilke 

 äfven höllo sig Änder och Snäppor^, och blott en dagsresa från 

 Kap »lupo de stolte Strutsar, känbare med sine svarte fjädrar, 

 ifrån sina grå honor». y>Kapockfogeln, som bygger et mycket 

 konstigt och vackert bo, tjockt som en ullstrumpa utaf fjunen 

 af vilda Rosmarinbusken fEriocephalusJ» är tydligen en väf- 

 vare liksom guldfinken (Loxia orLv, som i oräknelig mycken- 

 het fanns vid gårdarna och fick sin vackra högröda sommar- 

 prydnad, just då säden mognade. I trädgårdarna fanns i stora 

 troppar en annan väfvare, Loxia astrild, »roodbekje» kallad af 



