GRÖNI.INGKN, COHITIS (nKMACHILUs) BARBAIUI.A LIN. 25 



jag så går att tala om det rent biologiska, vill jag med några 

 ord ooinämna artens vidare utbredning utanför det egna 

 landet. — I vårt grannland Norge finns den inte och i Dan- 

 mark blott i Koldingåns område. I Finland håller den sig 

 äfven i den inre skärgården. Grönlingen är vidare utbredd 

 öfver en stor del af Europa, i öster bort mot Ural och för 

 öfrigt i angränsande delar af Sibirien. 



Enär uppgifterna om grönlingens lefnadssätt i allmänhet 

 äro kortfattade och ganska mycket gå isär, är det lämpligt 

 hålla sig till de egna iakttagelserna och endast anlita littera- 

 turen, där denna kan anses vara fullt tillförlitlig. 



Bäcken, där fångsterna vid de upprepade tillfällena gjordes, 

 är präglad af rik vegetation såväl under som ofvan vatten med 

 en långgrund och grofkornig grusbotten bemängd med sand 

 som underlag. Men just där fiskarna uppehöllo sig var bott- 

 nen urgröpt och vattenståndet således större, uppgående till 

 omkring en meter; därjämte saknades på detta ställe all vegeta- 

 tion. Orsaken till urgröpningen är tydlig nog. Ofvanför den- 

 samma är nämligen en grof lucka af trä inpassad, nu ur funk- 

 tion, men förut använd för uppdämning af vattnet. När vatten 

 så tid efter annan släpptes på, skedde utgräfningen så små- 

 ningom. Allt mindre och lösare material var bortsvämmadt 

 och täckte bottnen därintill, medan stora kullerstenar, af hvilka 

 en och annan sköt upp ur vattnet, på djupaste stället dolde 

 bottnen. Sålunda rikt med gömslen och synnerligen lämpligt 

 skydd för vår värnlösa fisk. Det var på den grund också 

 svårt att komma åt dem. Lyfte man försiktigt upp en sten, 

 under hvilken man sett en fisk gömma sig, låg den först stilla, 

 men var, innan man visste ordet af, med en kraftig sats, så 

 att bottenslammet yrde upp, försvunnen under något annat 

 föremål på bottnen. Och hade en fisk råkat komma in på 

 grundt vatten och man trodde sig säker om den, plötsligt var 

 den borta på djupare vatten under någon sten. Grönlingen 

 är således i stånd till blixtsnabba rörelser, men kan också, då 

 solen står högt på himlen, och värmen är tryckande, visa sig 

 så likgiltig och slö, att den lätteligen med handen kan köras 



