GRÖNI. INGEN, COBITIS (nEMACHILUs) HARhAIUr.A LIN. 2,? 



Såsom skymnings- eller nattdjur hålla de sig under dagen 

 gömda^ i bottenslammet under stenar, trädrötter och dylikt 

 och gå först med skymningens inbrott ut att söka föda och 

 äro så i rörelse natten igenom. 



Linnés namn Grönling är sannolikt en förvrängning af det 

 tyska Griindling (detta namn användes någon gång hos tys- 

 karna fast med orätt om grönlingen), som är benämningen på 

 Gobio fliiviatilis, och hvilket skulle åsyfta djurets egenskap af 

 bottenfisk. I trakten af Trollenäs i Skåne benämnes den 

 Sandkrypare helt säkert på grund af det med den ordinära 

 sandkryparen öfverensstämmande lefnadssättet. Och vid Gissle- 

 berga därintill kallas den Gråmört. 



Grönlingen blir 10 — 15 cm. och ett exemplar på 28—30 

 cm., som jag har mig bekant från Sachsen, är naturligt nog 

 någonting ytterst sällsynt. Däremot uppnå två i min ägo be- 

 fintliga fiskar den afsevärda storleken af 15 cm., en längd, 

 som redan W. Lilljeborg (Sveriges och Norges Fiskar, 1891) 

 synes vilja frånkänna svenska exemplar. 



De båda könen kan man i de flesta fall, och detta är 

 naturligtvis särskildt fallet under lektiden, skilja åt på färgen. 

 Hanen är således ibland nästan enfärgadt grågrön på ryggen, 

 men med hvitaktig buksida, hvarjämte finnas exemplar med 

 oregelbunden marmorering af mer eller mindre mörka fläckar 

 på blågrön till olivgrön botten. I motsats härtill visar honan 

 en mera brun, svart — grågrön färg bemängd med mindre punk- 

 ter och fläckar. De båda ofvannämnda exemplaren äro just 

 utmärkta af en alldeles öfvervägande rödbrun nyans, hvarför 

 deras kön är uppenbart. Desslikes äro fenorna hos hanen 

 af en mera ljusgul färgteckning, men hos båda mer eller mindre 

 svartfläckiga. Det svarta bandet mellan nosspets och öga, 

 som inte alltid framträder, är tydligt hos mina exemplar. 

 Hanen har vidare ryggpartiet mera hvälfdt och stjärtroten mera 

 slank än hvad fallet är hos honan. Den sistnämnda är van- 

 ligen den större af de två. Af rent morfologiska karaktärer 

 kan nämnas, att hos hanen de första strålarna i bröstfenorna 



