OM hvbriui:r mellan masar 17 



liafstruteiis fjärde, ocli den förres fjärde lika mycket som den 

 senares femte (eller sjätte). 



Af det ofvanstående framgår, att de nnga bastarderna i 

 sina ungdräkter äro mera lika hafstrutar än hvittrutar af mot- 

 svarande ålder. Detta är alldeles i öfverensstämmelse med 

 hvad vi förut funnit vara fallet med Larus fasens x L. leucop- 

 /éTws-hybriderna, som i ungdomen mera likna L. fuscus än L. 

 leiicopteriis. Med andra ord: båda dessa här afhandlade hy- 

 bridkombinationer likna i ungdomen motsvarande åldersformer 

 af den mörkare föräldraarten. Detta beror naturligtvis på 

 en nedärfd förmåga att utveckla mera pigment, än den ljusare 

 föräldraformen kan. Å andra sidan är det uppenbart, att den 

 ljusa ungdräkten med bleka fläckar såväl hos L. glaiicus som 

 hos L. leiicopteriis är sekundärt förvärfvad, och att de mör- 

 kare ungfåglarna af L. marinas och L. fascas med deras mera 

 markerade fläckar ha större likhet med de förfäder, från hvilka 

 måsfåglarna härstamma.' Hybriderna förete sålunda i sin 

 ungdräkt en mera ursprunglig teckning än de ljusare af för- 

 äldraarterna. Följaktligen visar sig den ursprungligare egen- 

 skapen, en jämförelsevis starkare pigmenterad dräkt med mar- 

 kerade fläckar, dominerande, och den mera senförvärfvade 

 (caenogenetiska), en ljus dräkt med urblekta fläckar, är re- 

 cessiv. 



Den färdigutvecklade hybridens gråa mantel är en mera 

 intermediär egenskap, ehuru den mera närmar sig L. glaaciis 

 än L. marinas. 



Med afseende på färgmönstret hos den utvecklade fågelns 

 handpennspetsar visar sig frånvaron af pigment, såsom hos 

 hvittruten, vara en recessiv egenskap, och hybriderna ärfva 

 från hafstruteii ett mönster med svart och hvita fläckar, om 

 ock i minskad utsträckning. Vid diskussionen af hybriderna 

 mellan L. fasens och L. leiieopteras framhölls, att detta mön- 

 ster förekom hos många måsformer och därför utan tvifvel 



* De unga måsarna likna ju som bekant i sin fläckiga dräkt till färg- 

 mönstret rätt mycket vissa vadare, såsom t. ex. tjocktoten (OctUcncmtis), 

 spofvarna (IVuinefiius) o. s. v. 



2 — 1918. Fauna och Flora 1919. Haft. 1. 



