142 FAUNA OCH FLORA 



Utsträcker sitt häckningsområde till förut af ifrågavarande art icke 

 bebodda trakter. 



En dylik fågel är tofslärkan, som under de senare åren utbredt 

 sig öfver hela södra Sverige ända upp till Lysekil, Linköping och 

 LTppsala. Vid Lysekil sågs hon vintrarna 1910, 11, 13 och 14 

 (Hj. ÖSTERGREN, Nordcns Fåglar), i Linköping vintern 1916 — 17 

 (Åke Halländer, Fauna och Flora, 191 7, 2), och i Vara har hon 

 iakttagits från december 1916 (E. Erlandsson, Fauna och Flora 

 191 7, 2). Äfven i LTppsala har hon iakttagits vintertid (Nordens 

 Fåglar). I Göteborg iakttogs hon första gången ^^/i-i 191 1 (E. Bäck- 

 lin, Nordens fåglar), således äfven det vintertiden. Af mig obser- 

 verades den första gången hösten 19.15, då ett par sågs på det 

 s. k. Falutorget (i Göteborg, där f. ö. alla mina iakttagelser an- 

 gående tofslärkan gjorts). Sedan såg jag ej till någon förrän på- 

 följande vår, då ett par uppehöll sig pä nyssnämnda ställe (från 

 den ^73) eller i trakten däromkring. Da jag så (det var ^^s) g'ck 

 från Bergslagernas station bort mot en s. k. ruderatplats belägen 

 mellan Bergslagernas och Statens järnvägar, där jag några gånger 

 sett ett tofslärkpar, fick jag se en tofslärka komma flygande och 

 dyka ner bakom ett staket, som omgaf ett upplag. Jag skyndade dit 

 och tittade in genom en springa och fick då se två stycken tofslärkor. 

 Den ena, tydligen den nyss anlända hanen, närmade sig med hän- 

 gande vingar och rätt uppstående stjärt honan. Då han var helt 

 nära henne, vände han sig om och vände baksidan med den ljusa 

 undersidan af stjärten åt honan samt rörde sig sakta fram och till- 

 baka. Honan drog sig litet bort från hanen, hvilken emellertid följde 

 efter och åter snurrade rundt, då honan stannat. Tyvärr blefvo 

 fåglarna skrämda af några i närheten lekande barn, så att jag ej 

 fick tillfälle se lekens fullbordande och afslutning. Ty att det var 

 en parningslek får man väl taga för gifvet, oaktadt årstiden var 

 långt framskriden (i Skåne lär hon skrida till häckning redan i mars). 

 — Tofslärkorna uppehöllo sig nu här under hela sommaren, men 

 jag lyckades ej finna något bo. Den 16 september iakttogos emel- 

 lertid 3 stycken tofslärkor tillsammans, hvilket ytterligare styrker an- 

 tagandet att fåglarna häckat, då tofslärkan annars alltid träff"as par- 

 vis eller en och en. Under den följande vintern 19 16 — 17 sågos 

 ofta tofslärkor, den ^Vi iakttogos sålunda 6 stycken under en kort 

 promenad. Sedan dess hafva tofslärkor ofta iakttagits både som- 

 mar och vinter och hafva säkerligen, oaktadt inga bon anträffats, 

 häckat här. 



Tofslärkan är föga skygg. Blir man för närgången, springer 

 den åt sidan eller flyger ett kortare stycke. Äfven vintertiden uppe- 

 håller hon sig ute på fälten eller i närheten af banvallarna, för 

 hvilka hon tycks hafva särskild förkärlek (däraf benämningen »järn- 

 vägslärka»), men så fort marken blifvit snöbetäckt, gifver hon sig in 

 till städernas utkanter, där hon söker sin föda bland spillningen. 

 Hon håller sig emellertid alltid på behörigt afstånd från gråsparf- 

 flockarna och blandar sig ej med gråsparfvar, gulsparfvar eller pil- 

 finkar. Då hon flyger, ofta äfven då hon befinner sig på marken, 

 låter hon höra en mycket behaglig, mild lockton, som är lätt att 



