146 FAUNA OCH FLORA 



i vissa uti brefvet uppräknade naturapersedlar; däribland föl- 

 jande: de qualibet timbria pellium variarum unam pellem bla- 

 skurit, d. v. s. »utaf hvarje 'timmer' af skinn som växla i färg 

 ett skinn blaskurih} 



Att det här är fråga om vilda djurs skinn torde såsom 

 anförts få anses som gifvet, och just sådanas, som byta färg 

 eller uppträda i olika sommar- och vinterdräkt. Härunder 

 skulle då ej inbegripas björn, varg, lo, utter, räf och mård, 

 hvilka pälsdjur ju i stort sedt behålla enahanda hårfärg både 

 sommar och vinter, äfven om fallen först under den senare 

 årstiden vinner sin fulla skönhet, styrka och täthet och då 

 får sitt rätta saluvärde. 



Bland vildtskinn däremot, som 'variera', eller hafva af- 

 gjordt olika sommar- och vinterfärg, äro i första rummet att 

 märka ekorrens och lekattens (hermelinens). 



Det synes mig vara dessa, som afses i 1314 års bref. 



Att man här har att tänka på just dessa djur, hvilkas 

 skinn växla färg (variera) efter årstiden, sålunda att det är 



' Redan Schlyter i sin kommentar till »Helsingelagen» s. 142 och i 

 sin »Ordbok till Samlingen af Sveriges gamla lagar», s. 74, framhåller, att 

 med ordet pellis här ar att förstå vildtskinn, detta gentemot en äldre forskare 

 O. Verf.ltus (d. 1682), som synes vilja öfversätta det med hud (af boskapsdjur). 



Schlvter säger (sist anförda ställe): »Ver[elius] synes, då han talar om 

 'boskapen', tro, att här menas hudar af fäkrgatur; men då det stadgas, att två 

 sådana hudar i norra delen af landet skulle betalas af hvar båge o: af hvar 

 jägare, så kan häraf nästan med säkerhet slutas, att fråga är om vilda djur». 



Då Schvters ord i denna fråga äro af stort intresse för dess översiktliga 

 bedömande, må de anföras i ett sammanhang: 



»Helsingarne, eller Sundliadis-boerne, skulle hvart år, som de utrustade 

 Snäckorna ej gingo utom Aspö-Sund, erlägga i Ledungsskatt 10 mark Lärupt 

 (Lärft) för hvart Skepp; hvilken afgi It synes svarat både emot Vighra Ma7ina, 

 eller Mantals-iitlagati, och själfva skipvisten. I Angermanna Lande ocli i 

 Medhelpada borde hvar 20-årig tnan, som ägde 12 öre Helsingskä (not: Om 

 lika många alnar lärft i Norrland varit räknade för ett öre, som i Dalarne, 

 betyda 12 öre Helsingskä 288 alnar eller andra däremot svarande varor) del- 

 taga i utgörandet af j mark Lärupt för hvart skepp; och dessutom två och 

 två (Vighra män o: värnpliktiga män) erlägga ett Twelitt (Hermelin) skin: 

 detta allt välförståendes, då ej Skepp utreddes. De som bodde i Urna och 

 Bvgda, och där nordanföre, eller i de orter, som nu kallas Wästerbotten, 

 gåtvo blott två Blaskurin Skifi (uppskurna och beredda Ikornskinn) för hvar 

 Bughä (Vigher Man), och för öfrigt intet i afseende på Skipsvisten, emedan 

 de åtagit sig att värja sitt land sjelfve» (Not. Hels. 1., Kon. B. fl. 7',. 



