GLOSSOPTERISFLORAN OCH PERMO-KARBONPROBLEMEN 175 



Af en något afvikande prägel är den australiska typen af 

 Glossopterisfloran. Den dominerande Glossopteris-avien är här 

 O. Broivniana, under det att de eljes så vanliga G. indica och 

 äfven Gangamopteris obovata äro mindre ymniga. Utmärkande 

 för denna flora äro vidare Amuilaria australis och Brachy- 

 phylliim aiistrale. Som en egendomlighet kan nämnas, att helt 

 nyligen båda dessa arter anträffades i material af Glossopteris- 

 tloran insamladt af d:r P. Dusen i Paranä. Floran å denna lo- 

 kal utgör en öfvergångstyp till den karbona floran, som i stort 

 sedt var utbredd på norra halfklotet och som bildar världens 

 största och viktigaste koltillgångar. 



I denna sistnämnda ingingo stora arter af släktena Lepido- 

 dendron, Sigillaria, Annularia, Sphenopliylliim o. s. v. samt ett syn- 

 nerligen stort antal ormbunkar, efter bladformen fördelade på i 

 stort sett tre grupper: Neiiropteris, Pecopteris och Sphenopte- 

 ris. Då denna nordliga flora är synnerligen yppig och nästan 

 tropisk, utgör den en skarp motsats till den förut behandlade, 

 den sydliga, Glossopterisfloran. 



Glossopterisflorans geografiska utbredning, olika utseende 

 inom olika områden och förekomst tillsammans med vissa geo- 

 logiska bildningar ha gifvit anledning till en del teorier om den 

 permokarbona tidens kontinentfördelning och klimat. 



SuESS har med stöd till stor del af Glossopterisflorans 

 förekomst konstruerat en kontinent, som han benämnde Gond- 

 wanalandet. Dess begränsning framgår ungefär redan af upp- 

 gifterna om florans utbredning. Dock må anmärkas, att Suess 

 vid den ifrågavarande tidpunkten ej kände Glossopterisfloran 

 från Sydamerika. 



Innan denna upptäckt gjordes, voro förhållandena betydligt 

 enklare att förklara än nu. De ofvannämnda geologiska bild- 

 ningarna (moräner) antyda arktiskt klimat, resonerade man. 

 Alltså borde de områden, inom hvilka de förekomma, ligga å 

 en kontinent i närheten af polen, som sålunda var belägen nå- 

 gonstans i Indiska Oceanen. Kring denna pol grupperade sig 

 alltså ganska vackert de då kända glaciationsområdena. Kon- 

 sekvensen af denna teori blef, att man måste få ett glaciations- 



