I04 ■ FAUNA OCH FLORA 



spår och stora kokor af träck efter Elephanter, Tvåhörningar 

 och andre djur». Då vi slogo läger, »afhörde vi hela natten 

 både Ulfvars tjutande och Lejons gry ma rytande», Öfver Swart- 

 koops-rivier gick resan vidare österut fram till Söndags-rivier, 

 och meningen var att följa denna uppåt till Snöbergen, men 

 »efter mogen öfverlägning nödgades vi taga, emot vår vilja och 

 önskan, det beslut, at härifrån vända tilbaka igen, då vi icke 

 sågo oss i stånd, at med utmagrade och sjuke dragare kunna 

 tränga oss fram igenom et magert och öde fält til Holländske 

 Nybyggarne vid Snöbergen, och uti Camdebo». Oxarna hade 

 fått »klosjukan» och haltade, så att en del af dem ej kunde 

 spännas för vagnen. 



Återfärden gick långsamt samma väg tillbaka med efter 

 vanligheten olika anteckningar. En stor skog uppsökes, och 

 man får veta, hvad allt de många träden kunna användas till. 

 Några få exempel: »Swart-bast (Royena villosaj nyttjas til 

 Vagnskorgar, och til Ok för dragoxar. Keurhout (Sophora 

 capensisjy användes til Hjul och Vagnskorgar. Mandelträd, til 

 Skohälar, och til Läster åt Skomakare. Assagay-träd (Curtisia 

 faginea) til Distelstång på Vagnar och til käppar på Hotten- 

 totternas Kastspjut. Dornhout (Mimosa nilotica) nytjas til 

 Remskor under Vagnshjur, til Okskidor, och at bränna Kol 

 utaf» m. m. »De största träden uti Afrikanska skogarne voro: 

 llex crocea, Olea capensis, Tarchonanthus camphoratus och 

 arboreus, Cunonia capensis, Curtisia faginea, Brabejiim stellatum, 

 Ficus capensis. Sophora capensis, Mimosa nilotica och Ekebergia 

 capensis-». Nära Sv/ellendam träffades blåbockar, som redan 

 då voro sällsynta och nu länge varit alldeles utrotade. »Blå- 

 Båcken sades mycket vårdslösa sine nyfödde ungar, så at de 

 ofta af vildjur förtäras. Detta sades vara orsaken, hvarför 

 denne Båck-sort är föga talrik». I slutet af januari 1774 var 

 man åter i Kap, där samlingarna ordnades och skickades vi- 

 dare, och där Thunberg sen låg till den 29 september, då 

 tredje och sista resan företogs, äfven den i sällskap med 

 Masson. Meningen var nu att tränga så långt mot norr som 

 möiligt till de s. k. Roggefälten, belägna nordost om de under 



