Klimatets inverkan på reptiliernas färger. 



Af 

 Otto Cyrén. 



lOfllfl^.jJilliDlffi är man går här uppe i vårt bistra och — vi 

 MMjMyiBHB kunna utan risk för öfverdrift säga — råa nor- 

 i||j|U|^^H|ffi diska klimat och vecka efter vecka, ja kanske 

 yUnJI^^^K månad efter månad väntar den vår, som aldrig 

 ^^^HÉ^^^Bvill komma, helt enkelt därför att den endast 

 HHHHHkI förekommer i mer eller mindre rudimentärt 

 tillstånd, då vandra tankarna gärna till sydligare nejder med 

 deras långa, härliga öfvergångstider mellan vinter och sommar, 

 med deras rikedom på sol och färger. 



Det får väl nästan anses som ett axiom, att färgernas 

 mångfald och intensitet tilltager mot ekvatorn, att ju närmare 

 vi komma denna, desto mer frossar naturen i både former 

 och färger. Detta trots vår beundransvärda nordiska sommar 

 med dess saftiga grönska och blomstrande ängar, hvars make 

 vi förgäves söka i de med vintergrönska välsignade länderna. 

 Vi må aldrig så tjusas af våra nordiska blomster, icke minst 

 inom fjällvärlden, de må vara oss aldrig så kära och sympa- 

 tiska — prakten och rikedomen tilltar dock i motsvarande 

 jordmån söderut. I långt högre grad gäller detta om djuren. 

 Nog har både Arktis och Antarktis några vackra fågelformer, 

 men brokigheten, färgglädjen börjar först långt närmare ekva- 

 torn. Många af våra egna arter bliva söderut präktigare, 

 t. ex. färgen å näbbar och ben, intensiteten i metallglansen 



