I lO FAUNA OCH FLORA 



en del exempel på de för färgbildningen viktiga faktorerna, 

 dock endast inom vår världsdel och närmaste gränsområden, 

 små studier från talrika vandringar i solig söder. 



Om vi på våra jämförande vandringar börja med den 

 mest varierande, den för vårt ämne mest karakteristiska grup- 

 pen, ödlorna, så veta vi alla, hur fattigt vårt nordliga land är 

 på dessa djur. Vi kunna knappt räkna med andra än den 

 lilla gråbruna, ofta nästan svarta, föga i ögonen fallande skogs- 

 ödlan (Lacerta vivipara Jacq.^, grå som stenen eller trädstam- 

 men, på hvilken den tagit plats i sommarsolen. Ringa är skill- 

 naden i färg och teckning mellan könen, den svarta färgen 

 tager öfverhand i mossar och starkt fuktiga trakter, men här 

 äro vi inne på en fråga, hvarom mer längre fram. Äfven söderut 

 varierar arten föga, hennes vistelseort är öfverallt densamma. 

 När vi lämnat det nordtyska och nordryska platålandet i norr, 

 förekommer hon endast i de fuktiga bergskogarna och mos- 

 sarne, däraf också den vanligaste tyska benämningen »berg- 

 ödla». 



Mycket sällsynt förekommer i vårt lands sydligare delar 

 sandödlan (L. agilis L.i. Själf har jag här hemma endast haft 

 tillfälle iakttaga henne på Hallands Väderö, men öfver hela 

 mellersta Europa, ända bort öfver Uralbergen, är hon den 

 vanligaste arten. ^ Sandödlan bjuder oss redan tillfälle till in- 

 tressanta iakttagelser: stor olikhet mellan könen samt tilltagande 

 kroppsstorlek och klarhet i färgerna söderut. Äfven i vårt nord- 

 liga klimat, d. v. s. Sydsverige, är hanen grön med rödbrunt 

 ryggband och vackra fläckrader, under det honan är och för- 

 blir gråbrun i grundfärgen, åtminstone med obetydligt grönt 

 inslag. Hos denna art kunna vi också studera färgens väx- 

 lingar under årstiderna: under våren går det gröna i gräs- 

 eller blågrönt, ja ofta med starkt inslag af blått, mot sensomma- 

 ren öfvergår den till gulgrönt, ja mot hösten till nästan rent 

 kromgult, totalintrycket öfverensstämmande med den gulnande 



^ Anmärkas bör, att det svenska namnet .»sandödlai är något vilseledande, ty 

 hon vistas inte alls gärna på blotta sanden. Det tyska Zauneideclise», gärdes- 

 gårds- eller liäcködla, är mera betecknande. 



